ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 379/166/24                                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Зінкін В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 квітня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Василенка Я.М.,
                                                          Кузьменка В.В.,
При секретарі:                              Долинській Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області  від 13 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Таращанської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне стягнення,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Таращанського районного суду Київської області   з позовом до Виконавчого комітету Таращанської міської ради, в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову від 24 листопада 2023 року № 216 адміністративної комісії при виконкомі Таращанської міської ради про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Таращанського районного суду Київської області  від 13 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Таращанської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне стягнення - залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу та передати справу на продовження розгляду до Таращанського районного суду Київської області.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що внаслідок неодноразових умисних дій відповідача шляхом направлення кореспонденції на чужу адресу, здійснених з метою позбавлення позивача її права на участь у розгляді адміністративного протоколу щодо неї, усі повідомлення та листи поштою поверталися без вручення адресату, та позивачу про них не було відомо. 
Як наслідок, на думку апелянта, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови № 216 зазначив у ній недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи неодноразово була повідомлена належним чином.
До того ж, скаржник звертає увагу на те, що у відповідності до норм КАС України перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тому у даному випадку строк звернення до суду, який припав на 06 лютого 2024 року, пропущено не було.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, а подання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі відповідно до статті 304 КАС України є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з вчиненням позивачем адміністративного порушення, за яке передбачена відповідальність згідно статті 152 КУпАП, адміністративною комісією при виконкомі Таращанської міської ради було призначено розгляд такої адміністративної справи.
Так, листом-повідомленням від 13.10.2023 ОСОБА_1 викликалася на розгляд справи на 20.10.2023, втім лист, направлений на АДРЕСА_1 , повернувся за закінченням терміну зберігання.
У подальшому, листом-повідомленням від 23.10.2023 ОСОБА_1 викликано на розгляд справи на 27.10.2023, однак лист, направлений на АДРЕСА_1 , повернувся за закінченням терміну зберігання.
Надалі, згідно листом-повідомленням від 27.10.2023 ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи на 03.11.2023, однак лист, направлений на АДРЕСА_1 , повернувся за закінченням терміну зберігання.
Листом-повідомленням від 03.11.2023 ОСОБА_1 було викликано на розгляд справи на 10.11.2023, проте лист, направлений на АДРЕСА_1 , був отриманий позивачкою ОСОБА_1 
06 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Таращанської міськради з листом про відкладення розгляду справи, зазначивши свою адресу: АДРЕСА_1 .
Як наслідок, листами-повідомленням від 10.11.2023 та від 17.11.2023 ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи на 17.11.2023 та на 24.11.2023 відповідно, втмі зазначені листи, направлені на АДРЕСА_1 , повернулись за закінченням терміну зберігання.
Враховуючи вищенаведене, постановою № 216 від 24.11.2023 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 152 КУпАП.
У свою чергу, на підставі супровідного листа від 28.11.2023 оскаржувана постанова була направлена позивачу на адресу АДРЕСА_1 , однак повернулась за закінченням терміну зберігання.
11 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Таращанської міськради щодо надання відомостей про результати розгляду адміністративної справи, в якій просила направити відповідні матеріали на її адресу: АДРЕСА_2 .
Відповідно, спірну постанову остання отримала 30.01.2024 за допомогою засобів поштового зв`язку.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачкою було пропущено строк звернення до адміністративного суду і підстави для поновлення строку визнані судом неповажними, тому поданий адміністративний позов слід залишити без розгляду на підставі частини третьої статті 123 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).
При цьому, згідно частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Частиною третьої цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У той же час, частиною другою статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
У відповідності до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено спеціальний десятиденний строк звернення до суду, у разі недотримання якого, вказане є підставою для залишення без розгляду такого позову.
При цьому, колегія судів звертає увагу на те, що дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин. 
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Згідно правової позиції Верховного Суду у постановах від 26.06.2018 у справі №473/653/17, від 18.01.2019 року в справі № 576/1434/17, при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. Строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - десять днів, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.
Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.
Відтак, на думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. 
У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Як свідчать матеріали справи, предметом даного позову є оскарження постанови від 24 листопада 2023 року № 216 адміністративної комісії при виконкомі Таращанської міської ради про накладення адміністративного стягнення.
Як зазначає позивач, спірну постанову скаржник отримала лише 30 січня 2024 року  за допомогою засобів поштового зв`язку, направлену на її запит від 11.01.2024 (а.с. 24 Том 1), та як наслідок 06 лютого 2024 року подала даний позов до суду.
Втім, стверджуючи про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутність поважних причин його пропуску, суд першої інстанції зазначив, що   у період з 06.11.2024 по 11.01.2024 позивачка не цікавилася результатами розгляду справи, та остання викликалась на засідання комісії п`ять разів, втім жодного разу не з`явилась для розгляду справи.
Однак, приходячи до такого висновку Таращанський районний суд Київської області не встановив, коли саме позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів з огляду на винесення відповідачем постанови від 24.11.2023, а лише припустив можливу дату про таку обізнаність, з огляду на направлення 28.11.2023 спірної постанови на адресу позивача: АДРЕСА_1 , яка повернулась відповідачу за закінченням терміну зберігання (а.с. 213-214 Том 1).
У даному випадку, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували, що позивач мала змогу і повинна була дізнатися до 30 січня 2024 року про існування оскаржуваної нею постанови від 24 листопада 2023 року і саме з цієї дати необхідно обраховувати строк, встановлений приписами  статті 286 КАС  України на оскарження цієї постанови.
Вказані факти можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених КАС України.
Таким чином, суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, а тому передчасно залишив без розгляду позовну заяву.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. 
Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви - скасувати та направити справу до Таращанського районного суду Київської області для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Таращанського районного суду Київської області  від 13 березня 2024 року - скасувати, а справу №379/166/24 направити до Таращанського районного суду Київської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          Я.М. Василенко

                                                                                            В.В. Кузьменко