Справа № 463/155/20                                Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3717/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю: ОСОБА_1 , її представника – ОСОБА_2 , 
представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку з виплатою грошової компенсації.
В обгрунтування заяви покликається на те, що з визначеної судом компенсації вартості квартири в сумі 281023.00 грн. вона отримала лише 187 523 грн., а в подальшому з`ясувалося, що решта коштів в розмірі 93500 грн. не надходили на рахунок № НОМЕР_1  Територіального управління ДСА у Львівській області, відтак компенсація вартості частки квартири не виплачена в повному обсязі. Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, відтак обов`язкова умова для задоволення позову позивачем не виконана, оскільки кошти за компенсацію вартості частки квартири не внесені на депозитний рахунок суду в повному обсязі. Зазначає, що про ненадходження на рахунок № 37315022000757 Територіального управління ДСА у Львівській області коштів в розмірі 93500 грн. за квитанцією № 4 від 12 грудня 2019 року дізналася з відповіді Територіального управління ДСА у Львівській області на її звернення, отриманої нею 10 серпня 2023 року. Невнесення позивачем вартості належної їй  частки на депозитний рахунок суду є істотною обставиною, оскільки покладає на відповідача непропорційний тягар у зв`язку з неможливістю отримання ним компенсації вартості належної йому частки в майні. Вказує, що вищезазначена обставина існувала на час розгляду справи, однак не була відома нікому, крім позивачки, яка не тільки не виконала покладеного на неї обов`язку, але й ввела суд в оману, а більш як трирічний строк невнесення коштів на депозитний рахунок суду свідчить про те, що позивач не має наміру сплачувати їй вартість частки в майні, право власності на яку припинено рішенням суду. Наголошує, що обставина невнесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду в повному обсязі могло суттєво вплинути на вирішення справи, однак на час ухвалення рішення суд не мав можливості її врахувати, оскільки про таку їй стало відомо після ухвалення рішення суду. Звертає увагу, що припинення права власності позивача, скасування державної реєстрації права власності позивача на оспорювану 1/4 частку квартири призведе до відновлення становища, яке існувало до ухвалення рішення суду, а саме повернення майна його власнику. 
Крім того, в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду з неї стягнуто 2721 грн. судових витрат, які підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду.    
З наведених підстав просить:
-скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2022 року у справі № 463/155/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю;
-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  721 грн. в порядку повороту виконання рішення суду;
-припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 ;
-поновити право власності ОСОБА_1 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.02.2022 у справі №463/155/20 та залишено судове рішення в силі.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1  – ОСОБА_5 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що кошти в розмірі 93500 грн. згідно з квитанцією № 4 від 28 грудня 2019 року не внесені позивачем, оскільки не були зараховані на рахунок ТУ ДСА України у Львівській області, який 02 січня 2020 року закрито, у зв`язку з чим платіж повернуто банку платника. Зазначає, що невнесення позивачем вартості частки квартири на депозитний рахунок суду, є істотною обставиною, і якби суду та учасникам було відомо про неї на час розгляду справи, то суд ухвалив би рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки припинення права особи на частку у спільному майні можливе лише за умови попереднього забезпечення компенсації відповідачеві вартості належної йому частки. Вказує, що вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має грунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Вважає, що невнесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду є істотною обставиною, оскільки суперечить необхідній умові, визначеній ч. 2 ст. 365 ЦК України, та покладає на відповідача непропорційний тягар у зв`язку з неможливістю отримання ним компенсації вартості належної йому частки. На думку апелянта, причини незарахування коштів на депозитний рахунок суду, не мають значення, так як до уваги береться саме наслідок такого зарахування для сторін у справі, оскільки суд може ухвалити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови не тільки сплати позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а виключно у випадку зарахування таких коштів на відповідний депозитний рахунок. Крім того, платіжна операція вважається завершеною у момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Суд повинен врахувати, що рішення суду виконано лише в частині, що стосується позивача, яка зареєструвала право власності на частку в квартирі, що належала ОСОБА_1 , однак ОСОБА_1 в свою чергу буде змушена і надалі звертатися до суду для відновлення свого права, гарантією якого повинен був виступати факт внесення позивачем відповідних коштів у повному обсязі на депозитний рахунок суду. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами визначені частиною 2 статті 423 ЦПК України, якими є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, - це юридичні факти, які судом не встановлювалися, існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику (особі, яка звертається із заявою), повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. 
Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Отже, сам суд з`ясовує наявність чи відсутність істотних обставин, встановлює, чи могли вони вплинути на ухвалення у справі судового рішення, тобто, на задоволення чи відмову в позові.
Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, дану судом у судовому рішенні, що переглядається. 
ЦПК України передбачає можливість перегляду судом рішення у зв`язку із виявленням істотних обставин, що існували, але не були відомі заявникам на час вирішення справ, тобто, перегляд справи у зв`язку із нововиявленими обставинами має на меті перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про наявність якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Із аналізу даної правової норми випливає, що нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення. 
Не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто, такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях. 
Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2004 у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46). процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
Як на нововиявлену обставину, ОСОБА_1 покликається на те, що ОСОБА_3 не виконала вимоги частини 2 статті 365 ЦК України, що є обов`язковою передумовою для задоволення позову, оскільки кошти в сумі 93 500 грн., що становлять частину вартості частки, право власності на яку припинено, від позивача на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Львівській області №37315022000757, не надходили.
Саме зазначену обставину ОСОБА_1 вважає нововиявленою, яка має істотне значення для розгляду справи та існувала на час розгляду справи, але не була встановлена судами та не була і не могла бути відома їй на час розгляду справи, така входить до предмета доказування у справі та могла вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, на результат ухвалення судом рішення у справі. 
На думку заявника, якби вказана обставина була відома суду та особам, які брали участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим, а отже дана обставина є істотною і могла би спростувати факти, покладені в основу судового рішення, яке вона просить переглянути за нововиявленими обставинами, та могли вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що судове рішення було би іншим.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.02.2022, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 29.08.2022, у справі №463/155/20 (провадження №2/463/324/22) за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності з виплатою грошової компенсації ухвалено позов задовольнити; припинено право власності ОСОБА_1 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , стягнувши в її користь компенсацію вартості частки квартири в сумі 281023 грн., що внесені ОСОБА_3 на рахунок ТУ ДСА у Львівській області №37315022000757, згідно з квитанцією №4 від 28.12.2019 та на рахунок ТУ ДСА у Львівській області № НОМЕР_2 , згідно з квитанціями №11 від 21.02.2020 та №15 від 20.08.2021; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,6 кв.м.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2721 грн. (дві тисячі сімсот двадцять одну гривню) судових витрат.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 03.10.2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Таким чином, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2022 року набрало законної сили 29.08.2022 року.
Звертаючись на підставі пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 не виконала вимоги статті 365 ЦК України, що є обов`язковою передумовою для задоволення позову, оскільки частина коштів компенсації вартості частки квартири у сумі 93500.00 грн. від позивача на рахунок ТУ ДСА України у Львівській області №37315022000757, не надходила, і про цю обставину ОСОБА_1 стало відомо лише 17.08.2023 року.
Частина 2 статті 365 ЦК України передбачає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
До процесуальних умов припинення права на частку в спільному майні належить обов`язок позивача попередньо внести на депозитний рахунок суду вартість частки, яка припиняється. 
Тобто, відповідно до частини 2 статті 365 ЦК України протилежна сторона повинна завчасно внести вартість частки на депозитний рахунок суду першої інстанції, що було і залишається передумовою ухвалення судом рішення про припинення права на частку в спільному майні.
Правовим наслідком невнесення вартості частки в спільному майні до моменту прийняття рішення суду зумовлює неможливість задоволення позову.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з встановлених судом обставин внесення ОСОБА_3 вартості частки квартири в сумі 281023.00 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА у Львівській області, що підтверджується квитанцією №4 від 28.12.2019 року, квитанцією №11 від 21.02.200 року та квитанцією №15 від 20.08.2021 року. 
Матеріалами справи підтверджується, що грошові кошти в сумі 187523.00 грн. ТУ ДСА у Львівській області були перераховані ОСОБА_1 , сума коштів в розмірі 93500.00 грн. ОСОБА_1 не були перераховані, і як вбачається з листа ТУ ДСА у Львівській області кошти в сумі 93500.00 грн. на рахунок ТУ ДСА у Львівській області не надходили.
З відповіді АТ «Ощадбанк» від 17.11.2023 вбачається, що платіж в сумі 93500 грн. було прийнято 28.12.2019 та перераховано 03.01.2020 за реквізитами, які вказав та перевірив платник. Факт перевірки та підтвердження коректності вказаних реквізитів підтверджується підписом платника на квитанції №4 від 28.12.2019, однак 09.01.2020 року платіж в сумі 93500 грн. було повернуто Банком отримувача із вказанням відповідної причини повернення в призначені платежу.
З реквізитів, зазначених у квитанції №4 від 28.12.2019, вбачається, що платником є ОСОБА_3 , яка через Львівське РУ ОЧ ТВБВ №10013/289 мРМ-13397 28.12.2019 о 14:28:55 внесла на рахунок №37315022000757, отримувач ТУ ДСА України в Львівській області, 93500 грн. судового депозиту.
Суд зазначив, що правильність вказаних реквізитів підтверджується представленим представником позивача листом Державної казначейської служби України від 10.11.2023, згідно з яким 03.01.2020 кошти в сумі 93500 грн. зараховані на рахунок Казначейства, оскільки 02.01.2020 рахунок отримувача ТУ ДСА України в Львівській області, на який здійснювалося перерахування коштів №37315022000757, закритий, у зв`язку з чим 10.01.2020 платіж було повернуто банку платника АТ «Ощадбанк».
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 внесла на рахунок ТУ ДСА у Львівській області 93500.00 грн. судового депозиту і вказала правильні на час внесення коштів реквізити, правильний рахунок ТУ ДСА у Львівській області, однак 02.01.2020 року рахунок отримувача ТУ ДСА у Львівській області, на який здійснювалося перерахування коштів №37315022000757, закритий, у зв`язку з чим 10.01.2020 року платіж було повернуто банку платника АТ «Ощадбанк», про що ОСОБА_3 не було повідомлено, а відтак суд підставно вважав, що причиною ненадходження коштів було порушення банком платника АТ «Ощадбанк» вимог законодавства про переказ коштів, оскільки банк не вжив заходів для встановлення належного отримувача, про що зазначено в листі НБУ від 20.11.2023 року.
Отримавши 28.12.2019 року кошти в сумі 93500.00 грн., АТ «Ощадбанк» вчасно не перерахував 93500.00 грн. на рахунок ТУ ДСА у Львівській області, чинний на момент внесення ОСОБА_3 коштів, 
Внесена позивачкою на рахунок ТУ ДСА у Львівській області сума платежу 93500.00 грн. їй не повернута, і банк не повідомив ОСОБА_3 про те, що кошти на рахунок ТУ ДСА у Львівській області банком за призначенням не перераховано.
В той же час банком платника АТ «Ощадбанк» в порушення вимог п.2.32 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, в редакції чинній на дату здійснення операції, п.118 Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 25.09.2018 №103, не вжив заходів для встановлення належного отримувача, про що зазначено в листі Національного банку України від 20.11.2023.
Колегія суддів зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 365 ЦК України, суд ухвалює рішення про припинення частки в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості частки в спільному майні на депозитний рахунок суду. 
Тобто, позивач повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження внесення вартості частки у спільному майні на депозитний рахунок суду.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вірно зазначив, що покликання ОСОБА_1 як на нововиявлену обставину, на те, що ОСОБА_3 попередньо до ухвалення рішення суду не внесла коштів на депозитний рахунок суду, є безпідставними, оскільки на підтвердження виконання цієї процесуальної умови ОСОБА_3 надала суду першої інстанції квитанцію №4 від 28.12.2019, з якої вбачається, що платником є ОСОБА_3 , яка через Львівське РУ ОЧ ТВБВ №10013/289 мРМ-13397 28.12.2019 о 14:28:55 внесла на рахунок №37315022000757, отримувач ТУ ДСА України в Львівській області, 93500 грн. судового депозиту, що спростовує доводи апелянта про невнесення коштів.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов вірного висновку про відсутність нововиявлених обставин, які б давали підстави для скасування рішення суду, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у зв`язку нововиявленими обставинами є безпідставною та до задоволення не підлягає.
Доводи апелянта про те, що виходячи з буквального тлумачення норми частини 2 статті 365 ЦК України про те, що задоволення позовних вимог про припинення права особи на частку у спільному майні можливе лише за умови попереднього забезпечення компенсації відповідачеві вартості належної йому частки, а суд ухвалив рішення про припинення частки ОСОБА_1 не дотримавшись вимог частини 2 статті 365 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки у даній нормі йдеться про те, що суд ухвалює рішення про припинення частки за умови попереднього внесення позивачем вартості частки, а не за умови надходження коштів на рахунок суду чи отримання відповідачем, а в даній справі позивач надала суду докази попереднього внесення нею коштів на рахунок ТУ ДСА у Львівській області, в тому числі і 93500.00 грн., які були внесені 28.12.2019 року на чинний на момент внесення коштів рахунок ТУ ДСА у Львівській області, про зміну якого банк позивачку не проінформував і внесені нею кошти не повернув, а відтак позивачці не було відомо про те, що внесені нею кошти не були перераховані банком за призначенням.
В апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що обставина невнесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду є істотною для справи обставиною в розумінні пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України, і є підставою для перегляду рішення суду, однак такі доводи апелянта спростовуються тим, що кошти на компенсацію вартості частки ОСОБА_3 були внесені, а що стосується 93500.00 грн., то такі були внесені до ухвалення рішення суду, а саме, 28.12.2019 року, на рахунок ТУ ДСА у Львівській області, дійсний на момент внесення позивачкою коштів на рахунок. 
Оскільки з врахуванням положень частини 2 статті 365 ЦК України обов`язком позивача є попереднє внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду, що ОСОБА_3 було зроблено, то не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що грошові кошти в сумі 93500.00 грн. згідно квитанції №4 від 28.12.2019 року так і не були внесені позивачем, оскільки такі не були зараховані на рахунок ТУ ДСА у Львівській області, що підтверджується листом ТУ ДСА у Львівській області про те, що кошти в сумі 93500.00 грн. на рахунок ТУ ДСА у Львівській області не надходили, і що, як вважає ОСОБА_1 , є нововиявленою обставиною. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що нововиявленою обставиною є ненадходження на рахунок ТУ ДСА у Львівській області коштів в сумі 93500.00 грн., про що їй та суду не було відомо на момент ухвалення рішення суду, не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2022 року, яке ухвалене за наявності доказів попереднього внесення позивачкою вартості частки, право власності на яку судом припинено.
Твердження апелянта про те, що немає значення з яких причин кошти не було зараховано на депозитний рахунок суду, оскільки у відповідній категорії справ суди повинні брати до уваги саме наслідки такого не зарахування для сторін у справі, не спростовує висновок суду про те, що зазначена заявником обставина не є нововиявленою, оскільки для вирішення спору суду слід було з`ясувати, чи такі кошти були попередньо внесені позивачкою. 
Переконання ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 була інформована працівниками АТ «Ощадбанк» з приводу повернення внесених нею коштів при оплаті решти платежів, є лише її припущенням.
Що стосується вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.02.2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1,3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.
Тобто, нормами ЦПК України передбачено, що вирішення заяви про перегляд за ново виявленими обставинами рішення суду першої інстанції, залишеного без змін судом апеляційної інстанції, є повноваженням лише суду першої інстанції. 
Нормами ЦПК України не передбачено право апеляційного суду постановляти ухвалу про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції і скасування ухваленого судом першої інстанції судового рішення, про що просить ОСОБА_1 у заяві про перегляд рішення за ново виявленими обставинами.
Оскільки суд апеляційної інстанції не вправі ухвалювати нове судове рішення за результатами розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції, то заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.02.2022 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду, може бути переглянута лише Личаківським районним судом м. Львова.
З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги те, що оскаржувана ухвала не є ухвалою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, за своєю суттю є судовим рішенням, яким завершено розгляд справи, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апелянта ОСОБА_1 про задоволення її апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.02.2022 року, не підлягає до задоволення. 
Судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 та вирішення її по суті, враховуються висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі №643/5556/14-ц, провадження №61-11131сво19, та в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №305/402/16-ц, провадження №61-5458 св 21. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
       
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_5 – залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 25.06.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк