П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/11325/23	

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,
повний текст судового рішення
складено 26.12.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) з вимогами про:
-зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 03.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року №294-ІХ станом на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум,
-зобов`язання здійснити перерахунок всіх інших належних за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року №294-ІХ на 1 січня 2020 на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
-зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року №1082-ІХ станом на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум,
-зобов`язання здійснити перерахунок всіх інших належних за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для посадового окладу та окладу за військовим званням), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року №1082-ІХ станом на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум,
-зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року №1928-ІХ станом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум,
-зобов`язання здійснити перерахунок всіх інших належних за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для посадового окладу та окладу за військовим званням), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року №1928-ІХ станом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум,
-зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 20.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-ІХ станом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум,
-зобов`язання здійснити перерахунок всіх інших належних за період з 01.01.2023 по 20.05.2023 додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для посадового окладу та окладу за військовим званням), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-ІХ року станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування своїх вимог, позивач вказував, що у період проходження ним військової служби з 03.01.2020 по 20.05.2023р. нарахування та виплата грошового забезпечення (усіх його складових) відповідачем здійснювалась не у повному обсязі, у зв`язку із застосуванням для визначення складових грошового забезпечення у спірному періоді такої розрахункової величини – розмір прожиткового мінімуму встановлений законом на 01 січня 2018 року. В той час, за доводами позивача, для розрахунку його грошового забезпечення, зокрема посадового окладу та окладу за військовим званням, а також всього належного йому грошового забезпечення (його складових (премії, тощо) грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та інших) за період з 03.01.2020 по 20.05.2023 підлягає застосуванню п.4 Постанови №704 в редакції від 01.01.2018р. та розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлені законом станом на 01.01.2020р., на 01.01.2021р., на 01.01.2022р. та на 01.01.2023р.
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю передбачених нормами чинного законодавства підстав для здійснення перерахунку виплаченого за спірний період ОСОБА_1 грошового забезпечення, оскільки як вважав відповідач, у спірних правовідносинах грошове забезпечення позивача обраховувалось і виплачувалось у відповідності до законодавчих приписів, зокрема приписів Постанови КМ України №704 чинних на час момент нарахування та виплати такого. Відповідач вказував, що визнання таким, що втратив чинність нормативного акта чи його скасування не поновлює дію актів, які ним скасовані або визнані такими, що втратили чинність.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2023р. у цій справі та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги відповідач у справі, посилаючись на лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.09.2023 №423/ВихЗВГ/5630 зазначає, що відповідно до Правил підготовки проєктів актів КМ України, дія нормативного акту поновлюється шляхом прийняття аналогічного нового акта або нового акта, що містить спеціальну норму про відновлення дії попереднього акта та визначення спеціального порядку, а також вказує, що в указаному вище листі Департамент соціального забезпечення МО України констатував відсутність підстав для здійснення перерахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням. Далі апелянт зауважує, що незважаючи на визнання постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 протиправною та скасування п.6 Постанови КМ України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою серед іншого було внесено зміни до п.4 Постанови КМ України №704, відповідного рішення (постанови) про внесення змін, відновлення дії редакції п.4 Постанови №704 до 24.02.2018, чи нової редакції цієї норми, тобто приведення п.4 Постанови №704 у відповідність до судового рішення від 29.01.202 по справі №826/6453/18, Кабінетом міністрів України прийнято не було. Станом на час виникнення спірних правовідносин, п.4 Постанови №704 передбачав застосування в якості розрахункової величини для визначення складових грошового забезпечення позивача саме прожиткового мінімуму, встановленого законом на1 січня 2018 року. Окрім Постанови №103 жодний нормативний акт не вносив зміни до абз.1 п.4 Постанови №704. Апелянт наголошує при цьому на неможливість суду застосовувати нечинний (скасований) акт КМ України та у цьому контексті зазначає, що чинне законодавство України не передбачає жодних випадків поняття «відновлення» в силі нормативних актів Уряду, які в установленому порядку втратили чинність. За твердженнями скаржника, визнання таким, що втратив чинність нормативного акта чи його скасування, не поновлює дію актів, які ним скасовані або визнані такими, що втратили чинність. Зокрема і суд, як далі вказується в апеляційній скарзі, при розгляді даної справи не має повноважень замість Кабінету Міністрів України відновлювати дію постанови уряду чи її окремих положень та у цьому контексті наголошує на виключній компетенції Кабінету Міністрів України стосовно прийняття його актів, внесення до них змін, відновлення їх дії тощо. Отже, на думку відповідача у справі, правових підстав для застосовування п.4 постанови №704 в редакції до внесення змін Постановою №103 немає.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач з 03.01.2020 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідач надав інформаційну довідку від 04.10.2023, в якій зазначив, що за період з 03.01.2020 по 20.05.2023 при розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , а також належних йому одноразових додаткових видів грошового забезпечення застосовувався розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, як це установлено у рішеннях та окремих дорученнях Міністра оборони України.
У спірний період відповідач виплачував позивачу грошове забезпечення шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Не погоджуючись із таким розрахунком грошового забезпечення позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2020 положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обрахунку посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Проаналізувавши встановлені обставини справи, правові приписи Постанови КМ України №704, а також інші нормативно-правові акти у сфері регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції виснував, що посадовий оклад позивача, оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з 01.01.2020 по 20.05.2023 мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не «на 1 січня 2018 року». З тих самих мотивів, суд першої інстанції вважав також обґрунтованими вимоги і про неправильне обчислення інших складових грошового забезпечення (розмір яких залежав від розміру грошового забезпечення- грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань нарахована за спірний період).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зокрема передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
24.02.2018р. набула чинності прийнята 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України Постанова № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.
Приписами ч. 2 ст. 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.
Враховуючи викладене, зважаючи також на правові висновки Верховного Суду у справах за аналогічними правовідносинами, викладені зокрема у постанові від 15.11.2023р. у справі №120/965/22-а, оцінюючи доводи апелянта, судова колегія зауважує, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що Верховним Судом зокрема у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 зазначено, що у п. 4 Постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ. 
Однак Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Згідно ст. 6 Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, за приписами ч.2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року№ 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX), Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року №1082-ІХ, Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року №1928-ІХ та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-1Х таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020-2023, відповідно, не містять.
Отже, з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, а відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме Законів України Про Державний бюджет України на 2020-2023 роки, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Зазначена правова позиція також узгоджується із послідовною практикою Верховного Суду щодо застосування норм права у сфері регулювання спірних правовідносин у справах за схожими (аналогічними) позовними вимогами, зокрема у постанові від 2 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 15.11.2023 у справі № 120/965/22-а, від 15.06.2023 у справі №380/13603/21, та інших.
Колегія суддів також звертає увагу, що правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 2 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 (яка в подальшому також неодноразово відображалась у наступних постановах суду касаційної інстанції у аналогічних справа) про те, що з 1 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, сформульована головним чином, як випливає з її змісту, на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили, у справі, спір у якій - подібно до цієї справи - стосувався перерахунку і виплати грошового забезпечення військовослужбовця відповідно до пункту 4 Постанови № 704 у зв`язку з ухваленням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18.
Згідно ст. 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік",  станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 1762,00 грн.
У відповідності до приписів статей 7 прийнятих у подальшому наступних Законів України Про Державний бюджет України на 2020 – 2023 роки, встановлено наступні розміри прожиткового мінімум на одну працездатну особу: станом на 01.01.2020р. – 2102грн., станом на 01.01.2021р. – 2270грн., станом на 01.01.2022р. – 2481 та станом на 01.01.2023р. – 2684 грн. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції ґрунтовно враховуючи викладену Верховним судом у постанові від 12.09.2022 у справі №500/1813/21 у якій також відображена правова позиція суду касаційної інстанції наведена у постанові від 02.09.2022 у справі №440/6017/21 та низці інших рішень Верховного Суду у аналогічних справах які також наведені вище, прийшов до вірного висновку, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом № 1082-IX виникли підстави для перерахунку грошового забезпечення військовослужбовців, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
При цьому, встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Такий самий підхід Верховний Суд застосував також у справах № 120/8603/21-а (постанова від 31 серпня 2022 року), № 120/648/22-а (постанова від 16 листопада 2022 року), № 640/17686/21 (постанова від 4 січня 2023 року), № 440/1185/21 (постанова від 10 січня 2023 року).
За вказаного, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність застосування відповідачем при обчисленні складових грошового забезпечення позивача у період з 03.01.2020 по 20.05.2023 - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 року, оскільки як підтверджено під час апеляційного перегляду даної справи, посадовий оклад позивача, оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з 01.01.2020 по 20.05.2023 мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не «на 1 січня 2018 року»).
Доводи апеляційної скарги відповідача у справі, пов`язані із на його думку неправильним застосуванням судом першої інстанції приписів зокрема Постанови №704 є несуттєвими та спростовуються викладеним вище, а відтак, оскільки такі в тому числі суперечать та не узгоджуються зі сформованою сталою правовою позицією Верховного Суду стосовно розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців у 2020 -2023 роках, апеляційним судом такі доводи апеляційної скарги відхиляються.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема і посилання апелянта на Лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.09.2023 №423/ВихЗВГ/5630 указаних вище висновків суду першої інстанції також не спростовують.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Колегія суддів зауважує, що виплата грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Отже, перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення, зокрема, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Викладеним підтверджується також правильність висновку суду першої інстанції й про обґрунтованість вимоги стосовно неправильного обчислення інших складових грошового забезпечення (розмір яких залежав від розміру грошового забезпечення- грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань нарахованих за спірний період ).
Таким чином, враховуючи те, що у спірному періоді відповідач, при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача, протиправно не врахував розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлені законом на 1 січня відповідного календарного року (у 2020р. – встановленого на 1 січня 2020р.; у 2021- встановленого на 1 січня 2021 року; у 2022 – встановленого на 1 січня 2022 року; у 2023 – встановленого на 1 січня 2023 року відповідно), як розрахункових величин, то грошове забезпечення у період з 03.01.2020р. по 20.05.2023р., а також інші належні за указаний період додаткові види грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань) відповідач виплатив у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .
За наслідками апеляційного перегляду справи, враховуючи усе викладене вище у сукупності, апеляційний суд доходить переконання, що відповідачем не доведено правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах; в апеляційній скарзі не міститься жодного належного та ґрунтовного доводу, який би спростовував висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з яким погоджується апеляційний суд.
Підстави для задоволення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 відсутні.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі №400/11325/23 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	А.В. Крусян   О.О. Димерлій