ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
19 червня 2024 року
м. Харків
справа №  619/4081/23
провадження № 22-ц/818/1328/24
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря - Львової С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розівання шлюбу,  за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 січня 2024 року, ухвалене суддею Овсянніковим В.С.,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Свою заяву мотивує тим, що з 15.06.2002 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що шлюб з відповідачем фактично припинив своє існування, сторони не ведуть спільного господарства та проживають окремо один від одного, майнового спору не мають, у зв`язку з цим просить суд розірвати шлюб. Позивач вказала, що на примирення не згодна та просила шлюб розірвати.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31 січня 2024 року позовні вимоги  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб, укладений між  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 , зареєстрований 15.06.2002 у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис 756 - розірвано. Стягнуто з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , витрати за сплату судового збору, у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу скасувати для вирішення справи у загальному порядку, або закрити провадження у справі, у зв`язку з надходженням відповідної заяви від ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дійсно у 2020 році між позивачем та відповідачем виникли непорозуміння, але з годом сторони дійшли порозуміння та протягом 2021-2022 років, до початку збройної агресії проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет та спільні витрати, вели спільне господарство. Вказує, що з початку збройної агресії Російської Федерації проти України позивач виїхала за кордон з дітьми. Вказує, що на теперішній час проходить службу у Збройних Силах України, протягом 2022-2023 років і до теперішнього часу здійснює регулярні грошові перекази дітям та особисто позивачу. Наголошує, що у нього є всі можливості та бажання зберегти шлюб для подальшого спільного життя та виховання дітей у повноцінній родині. Зазначає, що ним було подано до суду першої інстанції відзив на позов та судом постановлено ухвалу про надання строку для примирення та зупинено провадження до закінчення строку примирення. Після поновлення провадження у справі, відповідач повторно звернувся до суду із клопотання про надання максимального строку для примирення, між тим, судом постановлено рішення по суті.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно  ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб має бути розірваний.
Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2  зареєстрували шлюб 15.06.2002 у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис 756 (а.с.4).
Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач вказала, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, отже просить розірвати шлюб.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).
Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
З матеріалів справи також вбачається, що судом першої інстанції ухвалою від 12.10.2023 року надався строк для примирення строком на два місяці.
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем та не проживає спільно з ним, не веде спільне господарство, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що збереження шлюбу суперечить інтересам  позивача.
Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову про розірвання шлюбу, оскільки такий існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, подальше спільне проживання буде суперечити інтересам сторін.
Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що він проти розірвання шлюбу.
Між тим, слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 січня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий -                                                                Н.П. Пилипчук

Судді -                                                                О.В. Маміна

                                                                       О.Ю. Тичкова