КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                                                                                    
Апеляційне провадження:                                                    Доповідач - Кулікова С.В.
 № 22-ц/824/10374/2024  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                          Справа № 754/3206/23
 
  26 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         -Музичко С.Г.    
                                   -  Болотова Є.В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді  Сенюти В.О., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
 
в с т а н о в и в:
 
 Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.06.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2024284048, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 110000,00 грн. на споживчі цілі, дата остаточного повернення 12.06.2024 року. 
Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №2024284048 від 12.06.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 12.06.2019 року було укладено Договір поруки №1. На виконання умов Кредитного договору, Договору поруки, Правил кредитування АТ «ОТП Банк» Банк свої зобов`язання щодо надання послуг виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за Договором не виконує належним чином. Отже, у зв`язку з порушенням умов Кредитного договору №2024284048 від 12.06.2019 року станом на 13.12.2022  рік заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ОТП Банк» становить суму у розмірі 72133,36 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 53049,72 грн., заборгованості за відсотками - 4,39 грн., комісія за рахункове обслуговування (за обслуговування кредитної заборгованості) - 19079,25 грн.
 У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом в якому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2024284048 від 12.06.2019 року станом на 22.09.2022 рік суму у розмірі 72133,36 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.
19.06.2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору №2024284048 від 12.06.2019 року та договору поруки №1, укладені між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 12.06.2019 недійсними.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2023 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору, договору поруки недійсними поданої в межах розгляду цивільної справи за позовом АТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості - залишено без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2023 ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2023 залишено без змін.
В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 , адвокат Дмитраш О.М., який є представником відподвіачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Представник відповідачів вказав, що 12.06.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2024284048 у письмовій формі, що заповнений з порушенням положень ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема в договорі: не зазначено порядок відмови сторін від надання та отримання кредиту; не встановлений порядок дострокового повернення кредиту; не визначена відповідальність сторін за порушення умов Кредитного договору; не встановлено порядок звернення споживача до НБУ у разі порушення кредитором законодавства про споживче кредитування і у тому числі порядку взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості.                  А також, Банк не визначив реальну річну процентну ставку, не надав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інформацію про умови кредитування передбачену законом, як до підписання, так і в процесі виконання умов договору. АТ «ОТП Банк» запропонував відповідачам підписати один екземпляр договору споживчого кредиту, умови якого викладені шрифтом, що не уможливлюють його прочитання, що позбавило останніх можливості ознайомитися з інформацією про їх права та обов`язки, визначені на підставі укладеного договору. 
Також, зазначає, що заява на видачу готівки №008Т01NХМ4 від 12.06.2019року не є допустимим доказом та не підтверджує отримання ОСОБА_1 готівкових коштів в сумі 111000,00 грн. При цьому вказує, що на виконання умов оспорюваного договору ОСОБА_1 сплатила АТ «ОТП Банк» 130000,00 грн. Разом з тим, часткове виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору не є правовою підставою, яка свідчить про визнання факту заборгованості. Крім того, враховуючи положення ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» укладений кредитний договір вважає нікчемним.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № 2024284048 від 12 червня 2019 року розмірі 72133,36 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір 1342,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір 1342,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали  апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просять рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказують, що судом було не вірно застосовано норми до даних правовідносин. Вказує, що кредитний договір не відповідає ч.ч. 1.4 ст.203 ЦК України та його зміст не повинен суперечити нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Зазначають, що факт надання позичальником грошових коштів може підтверджуватись лише первинними банківськими документами, які визначені положеннями ст.9 ЗУ «Про банківський облік» таким чином неналежно посвідчена позивачем копія заяви про видачу готівки є недопустимим доказом. Вказують, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в країні введено воєнний стан та у них на утриманні перебувають троє малолітніх дітей, а заробітки суттєво зменшились. 
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остатній наголошує на законності рішення суду першої інстанції та на безпідставності доводів апеляційної скарги.
Вказують, що правила кредитування є невід`ємною частиною Кредитного договору та врегульовують всі питання, про які зазначають відповідачеві. Звертають увагу, що відповідачі два роки виконували умови договору. Матеріали справи містять первинну бухгалтерську документацію, яка підтверджує користування кредитом. 
Від ОСОБА_1 надійшла заява про приєднання письмового доказу на спростування заперечень позивача викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд даної справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив наступне.
Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту. В результаті чого, станом на 13.12.2022 року заборгованість за кредитним договором перед АТ «ОТП Банк» становить 72133,36 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 53049,72 грн., заборгованості за відсотками - 4,39 грн., комісія за рахункове обслуговування (за обслуговування кредитної заборгованості) - 19079,25 грн.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12.06.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 2024284048, на підставі якого банк надає позивачу кредит, а позичальник отримує його на умовах передбачених Кредитним договором (п. 1 Кредитного договору) (а.с. 9).
Відповідно до п. п. 1.1. п. 1. кредитного договору, розмір кредиту становить 110000,00 грн. на споживчі цілі, зі сплатою 1870,00 грн. комісійної винагороди за видачу кредиту, загальний розмір кредиту - 111870,00 грн.. Дата остаточного повернення кредиту 12 червня 2024 року. Строк на який надається Кредит визначено Графіком платежів. Річна база нарахування процентів, зокрема для розрахунку використовується фактична кількість днів у календарному місяці та календарному році. Комісія за управління Кредитом нараховується щомісячно, у розмірі 1,7% від суми Кредиту.
Згідно п. 2 кредитного договору, протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись: Фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних.
Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (п. 3 Кредитного договору).
Відповідно до п. 10 кредитного договору, кредитний договір/Заява-Анкета укладається відповідно до ст. ст. 6, 207, 627, 634 Цивільного кодексу України, і підписання її зі сторони банку відбувається шляхом нанесенням на неї типографськими засобами відбитка печатки та підписів уповноважених представників Банку. Сторони, підписанням Кредитного договору/Заяви-Анкети надають свою письмову згоду на укладення Кредитного договору/Заяви-Анкети в порядку передбаченому цим пунктом.
Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору №2024284048 від 12.06.2019 Графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту, строк кредиту становить 60 місяців, загальна вартість кредиту 226005,85 грн., процент за користування кредитом - 38,43%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 114107,40 грн., щомісячний платіж позичальника становить 3766,79 грн., крім останнього 3765,24 грн. (а.с.10).
Правилами Кредитування (публічні), які затверджені наказом AT «ОТП Банк» № 316-1 від 26.12.2018 року, передбачено, що дані Правила кредитування є невід`ємною частиною укладених фізичними особами (та юридичними особами договорів поруки) з AT «ОТП Банк» наступних договорів: Кредитного договору (Кредит на споживчі цілі)/Договору про надання споживчого кредиту та про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток/Договору про надання споживчого кредиту/Договору про споживчий кредит (розділ 2.1. Правил) (надалі разом - Кредитний договір).
Згідно п. 2.1.5. Правил кредитування за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у Додатку № 1 до Кредитного договору, щомісячно відповідний платіж до та/або в дату платежу в порядку визначеного Графіком платежів та на умовах, визначених Кредитним договором, п. 2.1.5. (з підпунктами) Правил, Тарифами Банку та розрахунком загальної вартості кредиту.
12.06.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2024284048 від 12.06.2019 року.
Відповідно до п. 2. договору поруки, порукою забезпечено вимогу Банку щодо сплати Боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у тому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в тому порядку, як встановлено кредитним договором. Строк повернення кредиту 12.06.2024 року. Розмір боргових зобов`язань на дату укладення договору поруки становить 111870,00 грн. Укладенням Договору поруки, Поручитель висловлює свою повну і цільову та цілковиту згоду на зміну Боржника за Кредитним договором на будь-яку іншу особу у майновому у будь-який передбачений законом спосіб, в тому числі у випадку смерті Боржника. Цим Поручитель заявляє, гарантує та погоджується забезпечувати виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором, а також іншою особою у випадку смерті Боржника чи у випадку заміни Боржника (поверненні боргу) у будь-який спосіб передбачений законодавством.
Згідно п. 5. договору поруки, порука набирає чинності з дати підписання сторонами договору і діє до повного виконання Боргових зобов`язань Боржника за Кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань Боржника в повному обсязі.
Відповідно до п. 6 договору поруки, підписавши Договір поруки Поручитель заявляє, гарантує та підтверджує, що Банк надав Поручителю підписаний зі сторони Банку оригінальний примірник Договору поруки зі всіма невід`ємними частинами та додатками до нього. З Правилами кредитування і Тарифами Банку, які є невід`ємною частиною Договору поруки та Кредитного договору, які розміщені на офіційному сайті Банку ознайомлений і згоден, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати.
Згідно заяви про видачу готівки №008Т01NХМ4 від 12.06.2019 року ОСОБА_1 отримала від АТ «ОТП Банк» виплату коштів за Кредитним договором №2024284048 від 12.06.2019 року у розмірі 110000,00 грн., про що свідчить підпис отримувача ОСОБА_1 
ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечувала факт укладення нею кредитного договору та отримання грошових коштів у розмірі вказаному у кредитному договорі.
Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту. В результаті чого, станом на 13.12.2022 рік заборгованість за кредитним договором перед АТ «ОТП Банк» становить 72133,36 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 53049,72 грн., заборгованості за відсотками - 4,39 грн., комісія за рахункове обслуговування (за обслуговування кредитної заборгованості) - 19079,25 грн.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (ст. ст. 541-544 ЦК України).
Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а вразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.
При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ «ОТП Банк» було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, вих. № 847/2002 від 28.12.2022. Проте станом на дату подання позовної заяви вимога виконана не була.
Позивач реалізував своє право на стягнення усієї заборгованості за кредитним договором № 2024284048 від 12.06.2019 року, шляхом пред`явлення позову до суду.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Доводи скаржника щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів, з яких би можливо було встановити дійсні обставини справи, такі як первинні документи не знайшли свого підтвердження, а тому не приймаються апеляційним судом.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).
В матеріалах справи наявні первинні бухгалтерські документи які свідчать про отримання кредитних коштів та користування ними. Отже в таких документах відображаються внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також в ньому деталізовано виникнення боргових зобов`язань. З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи первинні бухгалтерські документи є належним та допустимим доказом.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
31.24. Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року (діяв на момент укладення оспорюваного договору) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн).
31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
32.3. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 923 грн 49 коп., останній - 118 грн 61 коп.
32.2. Пунктом 1.4 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.
32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
34.3. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від
19 червня 2018 року № Р24.00301.004034055 з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що :
«згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. 
За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи викладене не підлягає задоволенню позовна вимога в частині стягнення з відповідача 19 079.25 грн. комісії за рахункове обслуговування (за обслуговування кредитної заборгованості).
       Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачка не надала.
       Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати з сплати судового збору.
         За подання позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 684 грн, за подачу апеляційної скарги відповідачі сплатили 4026 грн.
Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства «ОТП Банк» підлягають задоволенню частково на 74 %, тому на користь  Акціонерного товариства «ОТП Банк»з відповідачів слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 921,24грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року  - в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 19 079.25 грн. комісії за рахункове обслуговування (за обслуговування кредитної заборгованості) скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.
В решті рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року  залишити без змін.
Стягнутиз ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір 460,62 грн.
Стягнутиз ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір 460,62 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
 Головуючий:                                                                           Судді