ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 р.	Справа № 629/1603/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Остапенко С.Ю.,      
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 (головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В.) по справі № 629/1603/21
за позовом            ОСОБА_1  
до           Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича  
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- здійснити перевірку рішень Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24 березня 2020 року, № 327 (про закінчення опалювального сезону) і від 20 жовтня 2020 року № 957 (про початок опалювального 2020-2021 років) на предмет їх протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили);
- визнати дії і бездіяльність міського голови м. Лозова Харківської області ОСОБА_2 протиправними: 
через відсутність вільного доступу ОСОБА_1 до органів місцевого самоврядування;
через недотримання відповідачем ч. 4 ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» на особистому прийомі 11.04.2018 о 10.00 годині: формально виконуючи постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 по справі № 629/3815/17, а по суті: за участю посадових осіб місцевого самоврядування Кушнір, Прасол, Могильченко, які не вирішуючи жодного порушеного питання щодо соціального захисту споживача, не надають ні усно ні письмове повідомлення і після Постанови Верховного Суду від 08.102020 – адміністративне провадження №К/9901/69474/18, у подальшому ухиляючись від здійснення визначених законом повноважень і не діючи лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України та не забезпечуючи належним чином відповідно до закону розгляд скарг позивача, що до чергових питань соціального захисту, зокрема про порушення прав споживачів, про наданні послуги з постачання теплової енергії у багатоповерхівках і з лічильником тепла: від 11.02.2020 (вх. Б-194), від 16.03.2020, від 13.05.2020, від 26.10.2020, від 14.12.2020, і не забезпечуючи до наступного часу розгляд скарги від 25.01.2021 та надання рішення постійно діючої комісії з питань розгляду звернень від 2020 року;
- зобов`язати міського голову м. Лозова Харківської області ОСОБА_2 : 
утриматися від вчинення дій на порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України і дій спрямованих на ухилення від здійснення, визначених ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноважень міського голови;
забезпечити невідкладний вільний безперешкодний доступ до органів місцевого самоврядування за адресою : АДРЕСА_1 , як і зазначено у п. 2 «Порядку…» затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11 2011 № 1005:
дотримуватися вимог ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» і не надавати на особистому прийомі доручень про розгляд скарг позивача органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, що законом заборонено;
не порушувати вимог ч. 3 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» і приймати рішення про припинення розгляду повторних звернень особисто і з повідомленням особі, яка подала звернення;
забезпечити доведення до відома позивача в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарженням прийнятого рішення про відмову в задоволені вимог, викладених у заяві;
здійснювати особистий прийом позивача у повній і безумовній відповідності до ст. 22 Закону України «Про звернення громадян»;
у відповідності до ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (відносини з підприємствами, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, та підконтрольності органів місцевого самоврядування),забезпечити надання послуг з теплопостачання не за 29,5 діб (повідомлення від 10.03.2020 № Б-174 Залізінський, Крикун), а за розрахунковим періодом-календарний місяць (постанова КМУ від 03.09.2009 № 933), послуги мають відповідати нормам, а саме п. 14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (Постанова КМУ від 21.07.2005 № 630) - показання будинкових засобів обліку знімаються у присутності представника споживачів і з доведенням розрахунків до отримувачів послуг, а не навпаки (повідомлення від 17.02.2021 № 169 Шаповаленко, Маликов);
розглянути скаргу позивача від 25.01.2001 належним чином відповідно до закону і забезпечити надання відповіді постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян від 08.12.2020;
- стягнути з відповідача кошти в якості моральної шкоди у розмірах по судовій практиці Європейського суду з прав людини.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції фактично перекопіював відзив відповідача, не надавши належної оцінки рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24 березня 2020  № 327 та від 20 жовтня 2020  № 957, не врахувавши, що відповідачем вичиняються протиправні дії, зокрема, з приводу обмеження вільного доступу ОСОБА_1 до органів місцевого самоврядування, не розгляд в належний спосіб скарги позивача та не надання на неї відповідей. 
Крім того, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши позов в порядку спрощеного провадження, тоді як останній мав розглядатись в порядку загального позовного провадження, оскільки оскаржуються рішення виконавчого комітету про початок та закінчення опалювального сезону.
Лозівський міський голова ОСОБА_2 (далі - відповідач) не надав відзив на апеляційну скаргу.
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Представник відповідач про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.  
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що Виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області прийняті рішення:
- від 20.10.2020 № 957 " Про початок опалювального сезону 2020-2021" , яким  дозволено розпочати опалювальний сезон 2020-2021 років на території Лозівської міської об`єднаної території громади у навчальних, дитячих та інших закладах побутового і соціально-культурного призначення, у житлових будинках, у тому числі споживачам, приміщення яких обладнані індивідуальними опалювальними приладами, за умови, що протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря не перевищує + 8 С і продовжується знижуватися, в медичних закладах, враховуючи складну епідемічну ситуацію із захворюванням на COVID-19, за їх зверненням, не дотримуючись температурного режиму зовнішнього повітря (а.с. 6).
- від 24.03.2020 № 327 «Про закінчення опалювального сезону» яким, з метою забезпечення економії енергоресурсів та у зв`язку з поступовим підвищенням середньодобової температури зовнішнього повітря, ураховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації від 12.03.2020 № 131  закінчено опалювальний сезон 31.03.2020 в житловому фонді, установах побутового і соціально культурного призначення, загальноосвітніх, дошкільних, позашкільних навчальних закладах, лікарнях та споживачам, приміщення яких обладнані індивідуальними опалювальними приладами на території Лозівської міської об`єднаної територіальної громади (а.с. 5). 
Крім того, як вказує позивач, Лозівський міський голова ОСОБА_2 обмежує йому вільний доступ до органів місцевого самоврядування та через недотримання  вимог ч. 4 ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» за участю посадових осіб місцевого самоврядування Кушнір, Прасол, Могильченко не вирішує жодного порушеного питання щодо соціального захисту споживача за наслідками поданої скарги від 25.01.2021, а також не забезпечує належний її розгляд.
Не погодившись з рішеннями та бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та вважаючи протиправними вищенаведені дії, вчинені відповідачем, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Щодо доводів апелянта про розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду  за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 2  ст. 257 КАС України  за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Стаття 264 КАС України передбачає особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої  влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.
Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.
Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
У разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.
Адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.
Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
Рішення суду у справах щодо оскарження нормативно-правових актів оскаржується у загальному позовному провадженню.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує, зокрема, рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24 березня 2020 року «Про закінчення опалювального сезону» та від 20 жовтня 2020 року «Про початок опалювального сезону 2020 – 2021 рр.».
Отже цей спір мав бути розглянутий, з урахуванням вимог  статті 12 КАС України, за правилами загального позовного провадження.
Однак, судом першої інстанції ухвалою від 15.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, та зазначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, чим порушено вимоги ст.12, 257 КАС України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п.4 ч. 1, абз.2 ч. 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення  суду першої інстанції  повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами  спрощеного  позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Зважаючи на викладене, оскільки суд першої інстанції в порушення вимог ст. 12, 257, 264 КАС України розглянув цей спір в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для його скасування, що є підставою для його скасування.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними рішень Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24 березня 2020 року та від 20 жовтня 2020 року.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Як вбачається з матеріалів справи, рішення від 24 березня 2020 року «Про закінчення опалювального сезону» та від 20 жовтня 2020 року «Про початок опалювального сезону 2020 – 2021 рр.» прийняті Виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області.
Водночас, відповідачем у справі позивачем та судом першої інстанції визначено Лозівського міського голову ОСОБА_2 , який не є особою, що приймала спірні рішення.
Натомість, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі має бути Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, проте останній не був визначений позивачем як відповідач у розгляді цієї адміністративної справи та не був залучений судом першої інстанції, заміну неналежного відповідача або залучення Виконавчого комітету в якості співвідповідача судом також не проведено.
Таким чином, позивачем заявлено позов в частині здійснення перевірки рішень Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24 березня 2020 року, № 327 та від 20 жовтня 2020 року № 957 до неналежного відповідача, а судом вирішено справу за участю неналежного відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч. 4 ст. 48 КАС України).
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.
За правилами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.
З огляду на викладене, враховуючи предмет даного позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог процесуального закону, вирішуючи спір щодо правомірності рішень від 24.03.2020 та від 20.10.2020, не з`ясував належність відповідача у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача на належного або залучити до участі у справі другого відповідача.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень, встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права.
Колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 листопада 2019 року у справі №826/12172/18.
Щодо позовних вимог про визнання дій та бездіяльності міського голови м. Лозова Харківської області ОСОБА_2 через відсутність вільного доступу ОСОБА_1 до органів місцевого самоврядування, недотримання відповідачем Закону України «Про звернення громадян» в частині дотримання належного розгляду скарги від 25.01.2021 та не надання на неї відповіді.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організаційне залежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Позивач зазначає, що міський голова м. Лозова Харківської області ОСОБА_2 не розглянув належним чином скаргу від 25.01.2021. 
Водночас, матеріали справи не містять доказів подання позивачем скарги від 25.01.2021 до відповідача, як і  інших доказів звернення до відповідача саме в цю дату.
Щодо наданої позивачем до суду апеляційної інстанції скарги від 25.01.2021 до виконавчого комітету Лозівської міської ради, колегія суддів зазначає, що ця скарга не містить відміток про її прийняття виконавчим комітетом, або доказів направлення її засобами поштового зв`язку на адресу виконавчого комітету.  
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надавав скаргу від 25.01.2021 до суду першої інстанції та не зазначив суду апеляційної інстанції причин неможливості подання такого доказу, що об`єктивно не залежали від нього. 
Натомість,  наявні в матеріалах справи  скарги позивача від 11.02.2020 (зареєстрована 11.02.2019), від 10.01.2023, від 11.01.2023, від 13.01.2023, від 18.10.2023 (а.с. 92-94, 179, 181), не свідчать про протиправність дій відповідача, оскільки останні подані під час розгляду справи, та позовних вимог щодо їх не розгляду або неналежного розгляду відповідачем ні в позові, ні в додаткових поясненнях ОСОБА_1 не зазначав.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позову в  частині не розгляду скарги позивача від 25.01.2021.
Щодо вимог про перешкоджання міського голови у вільному доступі до органів місцевого самоврядування позивачу, колегія суддів зазначає, що позивач ні  в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не навів жодного випадку вчинення таких дій, не зазначив коли у часі такі події мали відбуватися.
Водночас, як вказував відповідач та не спростовано під час апеляційного перегляду, всі органи місцевого самоврядування, що підпорядковані Лозівській міській раді Харківської області працюють відкрито та гласно. Кожен громадянин має право на безперешкодний доступ до послуг органів місцевого самоврядування, має право на особистий прийом будь-яких посадових осіб, право на звернення та отримання відповіді чи роз`яснення на нього.
Щодо  стягнення з відповідача моральної шкоди.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).
Колегія суддів зазначає, що за наслідками апеляційного перегляду у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, судом не встановлено неправомірних дій відповідача та порушення ним прав позивача,  а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на його користь.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.7 ч.3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 по справі № 629/1603/21  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  29.03.2024 року