ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 347/1392/22
провадження № 61-5421св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Розтоківський ліцей Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову  Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року в складі колегії суддів: Мальцевої Є. С., Баркова В. М., Девляшевського В. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Косівського району       Івано-Франківської області (далі - Розтоківський ліцей) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона працювала вчителем історії Розтоківського ліцею, з 16 червня 2022 року до 09 липня 2022 року перебувала у черговій відпустці, після виходу з якої написала нову заяву на ще одну  відпустку на 32 календарні дні, проте про результат розгляду такої заяви її  не повідомили, натомість дізналася про звільнення з роботи на  підставі наказу відповідача від 08 серпня 2022 року № 54-к за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на  неї внутрішнім трудовим розпорядком. З наказом про звільнення позивач ознайомилась 10 серпня 2022 року. 
Зазначений наказ вважала незаконним і таким, що порушує її трудові права, оскільки він виданий з порушенням норм трудового законодавства. Вказувала на свою відмінну роботу та підвищення кваліфікації, позитивні характеристики професійної діяльності. Дисциплінарні стягнення у вигляді догани, які передували звільненню, були оскаржені до суду, тому їх не можна враховувати. До позивача застосовано два дисциплінарні стягнення за одне порушення, а при звільненні з роботи порушено норми матеріального права.
ОСОБА_1 просила: скасувати наказ Розтоківського ліцею від 08 серпня 2022 року № 54-к про звільнення; поновити на посаді вчителя історії Розтоківського ліцею; стягнути з Розтоківського ліцею на її користь належні до оплати грошові кошти.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області                       від 01 грудня 2022 року позов задоволено. Скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від 08 серпня 2022 року № 54-к про звільнення ОСОБА_1 та поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя історії Розтоківського ліцею. Стягнено з Розтоківського ліцею на користь ОСОБА_1 належні їй до оплати кошти. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до позивача застосовано два дисциплінарні стягнення за одне порушення. ОСОБА_1 позитивно характеризується і не могла через два місяці після атестації погіршити якість викладання предмету. 
Досліджені судом докази не підтвердили наявність законних підстав для звільнення позивача з посади вчителя історії, що тягне за собою поновлення її на займаній до цього посаді з виплатою втраченого заробітку, який суд не  може розрахувати та стягнути на користь позивача в  зв`язку з відсутністю відповідних доказів та на час ухвалення судового рішення стороною позивача не було взагалі сформульовано вимоги щодо конкретної суми.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року апеляційну скаргу Розтоківського ліцею задоволено, рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звільненню з роботи позивача передувало оголошення їй двох доган (від 13 січня 2022 року за    порушення трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку і недотримання Положення про класного керівника; від 03 червня 2022 року за порушення трудової дисципліни). Проте суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що до позивача були застосовані два дисциплінарних стягнення за один проступок, а саме догана від 03 червня 2022 року та звільнення від 08 серпня 2022 року. 
Так, підстави дисциплінарних стягнень 03 червня 2022 року і 08 серпня 2022 року є різними: відмова позивача у допущенні членів моніторингової групи до перевірки її уроку і результати фактично проведеного моніторингу її роботи, викладені в рішенні педагогічної ради. Помилковим є висновок суду першої інстанції, що накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення їй  доган є предметом судового спору, рішення суду з цього приводу не  прийнято, тому їх неможливо розцінювати як докази у цій справі. Оскарження наказу роботодавця в судовому порядку не скасовує його чинності і не дає підстав для виключення такого наказу з кола юридичних фактів, необхідних як доказів для вирішення цього спору. 
Підставою для звільнення позивача була сукупність систематичних порушень нею посадових обов`язків, за вчинення яких їй оголошені догани, а  в  подальшому вона знов порушила правила внутрішнього трудового розпорядку. У наказі від 08 серпня 2022 року про звільнення позивача зазначено зміст порушення трудової дисципліни, відображені попередні порушення трудової дисципліни, вказані підстави застосування звільнення як  виду стягнення за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором. Через перебування позивача з 16 червня 2022 року до  09 липня 2022 року у відпустці, за вчинений проступок її було звільнено з  роботи під час простою закладу, а саме 08 серпня 2022 року, тобто у   місячний строк з дня його виявлення, що передбачено трудовим законодавством (стаття 148 КЗпП України).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, залишити в силі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року.
Рух справи в суді касаційної інстанції
12 квітня 2023 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до   Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 26 квітня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову                Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, витребував справу із суду першої інстанції.
11 травня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення ОСОБА_1 посилається на пункти 1, 3, 4 частини другої статті  389  Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у  постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у  справі № 452/970/17, Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №  308/8763/15, від 19 грудня 2018 року у  справі № 700/63/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц, від 31 березня 2020   року у справі № 219/14352/19, від 11 червня 2020 року у справі № 373/821/17-ц.
Вказувала, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (у випадку, коли системність порушення трудової дисципліни доводиться наказами про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, які оскаржені особою у встановленому законом порядку і рішення щодо перегляду яких не прийнято на день застосування до особи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за системністю порушення трудової дисципліни, а суд не в повній мірі дослідив законність таких стягнень). Зазначала, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібраних у справі доказів.
Касаційна скарга також мотивована тим, що апеляційний суд порушив правила оцінки доказів, надав перевагу поясненням відповідача, не спростував, при цьому, письмові докази, залишив поза увагою пояснення позивача. Суд апеляційної інстанції безпідставно встановив системність порушення позивачем трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку і недотримання Положення про класного керівника. Водночас накази відповідача від 13 січня 2022 року та від 03 червня 2022 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності оскаржені у  судовому порядку. Накази про застосування до позивача дисциплінарних стягнень від 13 січня 2022 року, від 03 червня 2022 року та від 08 серпня 2022   року не відповідають вимогам статті 149 КЗпП України та судовій практиці суду касаційної інстанції, оскільки  не конкретизовано підстави для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, а відображено тільки загальні положення. Роботодавець пропустив строк, передбачений статтею 148 КЗпП України, для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності При цьому 08   серпня 2022 року позивач не працювала, оскільки в ліцеї був запроваджений простій не з вини працівників.
Позиція інших учасників справи
У травні 2023 року Розтоківський ліцей подав до Верховного Суду відзив на   касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Зазначає, що  висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах з подібними правовідносинами, зокрема, від  22 грудня 2022 року у справі № 758/1322/17, від 21 липня 2021 року у справі № 303/5205/18. Суд апеляційної інстанції правильно встановив, що  роботодавець дотримався процедури звільнення ОСОБА_1 , таке звільнення відповідало нормам трудового законодавства.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що  ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з  Розтоківським ліцеєм, працювала вчителем історії. Заявою від 22 червня 2020 року ОСОБА_1 погодилася на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору. Позивачу було продовжено трудові відносини спочатку на один рік (з 01 липня 2020 року до 30 червня 2021 року), а пізніше на три роки (з 01 липня 2021 року до 30 червня 2024 року).
Наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від 13 січня 2022 року оголошено догану ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку і недотримання Положення про класного керівника.
Наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від  03  травня 2022 року № 51 створено робочу моніторингову групу щодо розробки Положення про Порядок проведення внутрішнього моніторингу якості освіти у ліцеї.
Відповідно до наказу відповідача від 16 травня 2022 року № 52 у навчальному закладі створено робочу групу для проведення внутрішніх моніторингових досліджень та проінформовано вчителя ОСОБА_1 щодо проведення внутрішнього моніторингу якості освіти з історії.
27 травня 2022 року був складений акт про те, що позивач 16 травня                       2022 року ознайомлена з наказом про створення групи для проведення внутрішніх моніторингових досліджень.
Наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від  03  червня 2022 року № 6-т оголошено догану ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни.
Актом від 03 червня 2022 року зафіксовано, що позивач відмовилася                 від ознайомлення і підпису на наказі № 6-т про оголошення догани                          від 03 червня 2022 року.
Результати проведеного моніторингу викладені в довідці моніторингового дослідження стану викладання історії в Розтоківському ліцеї від 15 червня 2022 року, рекомендовано вважати стан викладання історії на  незадовільному рівні, з приводу чого вчителю ОСОБА_1 надано відповідні рекомендації. Позивач ознайомилася з указаною довідкою того  ж  дня (15 червня 2022 року) під підпис, зазначивши, що з її змістом не згодна.
Наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від  17  червня 2022 року № 74 затверджено рішення педагогічної ради про моніторинг стану викладання історії в ліцеї та визнано роботу вчителя ОСОБА_1 незадовільною.
З 16 червня 2022 року до 09 липня 2022 року ОСОБА_1 перебувала у черговій щорічній основній відпустці. 
Відповідач відмовив позивачу у наданні відпустки терміном 32 календарні дні з 30 липня 2022 року до 30 серпня 2022 року на підставі частини першої статті 12 Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».
Наказом виконуючого обов`язки Розтоківського ліцею ОСОБА_2 від 08 серпня 2022 року № 54-к позивача звільнено з посади вчителя історії Розтоківського ліцею 09 серпня 2022 року у зв`язку з достроковим розірванням строкового трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку Розтоківського ліцею (як такої, до якої застосовувались раніше заходи дисциплінарного стягнення).
З тексту оспорюваного наказу від 08 серпня 2022 року про звільнення вбачається, що підставами звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є наказ по ліцею від 13 січня 2022 року № 22-т «Про оголошення догани ОСОБА_1 », наказ від 03 червня 2022   року № 6-т «Про оголошення догани ОСОБА_1 », рішення педагогічної ради від 15 червня 2022 року, протокол № 14, пояснення ОСОБА_1 від 15 червня 2022 року, згода профспілкового комітету Розтоківського ліцею на звільнення від 05 серпня 2022 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи   процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а  роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не  потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
За частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша статті 147-1 КЗпП України).
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до  закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 484/1145/22 викладено висновок, що «у таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і   не   втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття   151   КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до    працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до  положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2024 року у справі № 607/9072/22 виклав висновок про те, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни».
У постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 755/6249/18 зазначено, що «для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше». Такий висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок (постанова Верховного Суду від 09 грудня 2021 року в справі № 489/58/20).
Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 299/2637/21 виклав висновок про те, що «обов`язковою умовою для звільнення працівника на підставі пункту 3 частини першою статті 40 КЗпП України є  систематичне невиконання покладених на нього трудових обов`язків. При цьому висновок про систематичне невиконання трудових обов`язків буде правомірним лише у випадку, коли після застосовуваного до нього раніше заходу дисциплінарного стягнення (який не скасований у встановленому законом порядку) такий працівник знову вчинив дисциплінарний проступок».
У справі, яка переглядається, встановлено, що наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від 13 січня 2022 року оголошено догану ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку і недотримання Положення про класного керівника.
Наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від  03  червня 2022 року оголошено догану ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни. Підставою для винесення вказаного наказу був акт від   26 травня 2022 року про ненадання членам моніторингової групи можливості приєднатися до онлайн-уроку.
Наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від  03  травня 2022 року № 51 створено робочу моніторингову групу щодо розробки Положення про Порядок проведення внутрішнього моніторингу якості освіти у ліцеї.
Після цього згідно з наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від 16 травня 2022 року № 52 у навчальному закладі створено робочу групу для проведення внутрішніх моніторингових досліджень та проінформовано вчителя ОСОБА_1 щодо проведення внутрішнього моніторингу якості освіти з історії.
27 травня 2022 року складений акт про те, що позивач 16 травня 2022 року ознайомлена з наказом про створення групи для проведення внутрішніх моніторингових досліджень. ОСОБА_1 була присутня на педагогічній раді 16 травня 2022 року, де вирішено було таке питання, була обізнана про моніторинг її уроків, а необхідність фіксування факту її обізнаності про майбутній моніторинг її занять виникла лише після того, як вона 26 травня 2022 року не допустила членів моніторингової групи до уроку. Тому такий акт був складений 27 травня 2022 року.
Актом від 03 червня 2022 року зафіксовано, що позивач відмовилася від  ознайомлення і підпису на наказі про оголошення догани від 03 червня            2022 року № 6-т.
Наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею від   08   серпня 2022 року № 54-к позивача звільнено з посади вчителя історії Розтоківського ліцею 09 серпня 2022 року у зв`язку з достроковим розірванням строкового трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку (як такої, до якої застосовувались раніше заходи дисциплінарного стягнення).
З тексту оспорюваного наказу від 08 серпня 2022 року про звільнення вбачається, що підставами звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є наказ по ліцею від 13 січня 2022 року № 22-т «Про оголошення догани ОСОБА_1 », наказ від 03 червня 2022 року № 6-т «Про оголошення догани ОСОБА_1 », рішення педагогічної ради від  15  червня 2022 року, протокол № 14, пояснення ОСОБА_1 від  15  червня 2022 року, згода профспілкового комітету Розтоківського ліцею на звільнення від 05 серпня 2022 року.
Отже, позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності 13 січня 2022 року у вигляді догани, 03 червня 2022 року у вигляді догани та 08 серпня 2022 року - звільнення.
Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2023 року у справі № 347/558/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до    Розтоківського ліцею про визнання наказів про накладення дисциплінарних стягнень незаконними відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 січня 2024 року змінено рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області                          від 24 серпня 2023 року в частині мотивів вирішення вимоги про визнання недійсним наказу від 03 червня 2022 року № 6-т. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Судовими рішеннями у справі № 347/558/22 встановлено, що 23 грудня 2021  року одна з учениць ліцею звернулася до виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею ОСОБА_2 зі скаргою на дії вчителя ОСОБА_1 . У скарзі зазначала, що вчитель ОСОБА_1 звинуватила її  в  тому, що вона без дозволу взяла мобільний телефон вчителя, знищила фотографії, дані та інформацію. ОСОБА_1 принижувала її перед цілим класом, звинувачувала у подіях, яких не було, неодноразово вчиняла булінг.
Після цього, 24 грудня 2021 року учні 9-А класу звернулися до виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею ОСОБА_2 зі скаргою на дії класного керівника ОСОБА_1 та просили замінити її з другого семестру. У скарзі учні стверджували, що ОСОБА_1 упереджено ставиться до них, необґрунтовано оцінює знання, занижує оцінки, поділяє клас на кращих і   гірших, матеріали уроків містять відомості не передбачені шкільною програмою, розповідає про сільські новини, погано навчає, що в майбутньому може спричинити проблеми, оскільки предмет історія є обов`язковим при проведенні державної підсумкової атестації та зовнішньому незалежному оцінюванні. Учні зазначали, що вчитель ображає їх, принижує, застосовує фізичне та психологічне насильство. За 4 роки класного керівництва учні не відчули жодної підтримки від неї, допомоги, а лише образи. 
Наказом директора Розтоківського ліцею ОСОБА_3 від 29 вересня 2021 року № 230 затверджено положення про антибулінгову політику.
Згідно з протоколом засідання педагогічної ради від 29 вересня 2021 року № 3  ухвалено схвалити положення про антибулінгову політику.
Наказом виконуючого обов`язки директора Розтоківського ліцею Пастух М. Д. від 24 грудня 2021 року № 281 внесено зміни до наказу від 02 вересня 2021 року № 204 «Про створення комісії з розгляду випадків булінгу».
Згідно з копією витягу з протоколу № 1 засідання комісії з розгляду випадків булінгу від 29 грудня 2021 року, розглядалася скарга учениці ОСОБА_4 та  скарга учнів 9-А класу. За результатами засідання ухвалено рішення оцінити ситуацію як вчинення булінгу та повідомити представника ювенальної поліції ОСОБА_5 ; звільнити ОСОБА_1 від обов`язків класного керівника; оголосити догану ОСОБА_1 за вчинені порушення.
Наказом від 13 січня 2022 року № 2-т ОСОБА_1 оголошено догану. Підставою для оголошення догани зазначено скаргу ОСОБА_4 від 23 грудня 2021 року, скаргу учнів 9-А класу від 24 грудня 2021 року; протокол засідання комісії з розгляду питань булінгу від 29 грудня 2021 року № 1.
За змістом листа начальника Косівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області матеріали, які надійшли до поліції з Розтоківського ліцею щодо вчинення булінгу, зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 12 січня 2022 року за № 206. У  зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність ознак складу кримінального правопорушення, подальший розгляд матеріалів припинено. Стосовно ОСОБА_1 складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Постановою Косівського районного суду від 30 березня 2023 року у справі №  347/199/22 ОСОБА_1 визнано виною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 173-4 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року залишено без зміни постанову Косівського районного суду від 30 березня 2023 року.
Судовими рішеннями у справі № 347/199/22 встановлено, що неправомірні дії вчителя ОСОБА_1 по відношенню до учнів були систематичними та  містили продовжувальний характер в наслідок чого саме 23 та 24 грудня 2021 року учнями 9 класу Розтоківського ліцею були подано до адміністрації ліцею скарги.
03 травня 2022 року наказом № 51 створено робочу моніторингову групу щодо розробки Положення про порядок проведення моніторингу якості освіти у ліцеї.
Відповідно до копії протоколу засідання педагогічної ради від 16 травня 2022  року № 11 в присутності членів педагогічної ради, зокрема, ОСОБА_1 , схвалено Положення про порядок проведення внутрішнього моніторингу якості освіти у Розтоківському ліцеї. Наказом від 20 травня 2022   року № 55 затверджено Положення про порядок проведення внутрішнього моніторингу якості освіти у Розтоківському ліцеї та введено в дію Положення з 20 травня 2022 року.
Наказом від 16 травня 2023 року № 52 створено робочу групу для проведення внутрішніх моніторингових досліджень.
За змістом акта Розтоківського ліцею, складеного педагогічними працівниками ліцею, вчитель історії ОСОБА_1 , була ознайомлена з   наказом від 16 травня 2022 року № 52 «Про створення робочої моніторингової групи» після засідання педагогічної ради, яке відбувалось в  онлайн режимі за участі всіх членів моніторингової групи 16 травня 2022  року. Під час підпису акта в приміщенні школи ОСОБА_1 вказала дату 27 травня 2022 року.
Згідно з наказом від 03 червня 2022 року № 6-т ОСОБА_1 оголошено догану. Підставою оголошення догани зазначено: акти по Розтоківському ліцеї від 26 травня 2022 року, від 27 травня 2022 року, від 03 травня 2022 року, протоколи відвідуваних уроків від 25 травня 2022 року № 18, від 25 травня 2022 року № 3, наказ по Розтоківському ліцеї від 16 травня 2022 року № 52.
Відповідно до копії акта від 26 травня 2022 року, складеного педагогічними працівниками Розтоківського ліцею, вчитель історії ОСОБА_1 умисно не  надавала електронне покликання на урок історії в порядку проведення моніторингу роботи вчителя історії.
Згідно з копією протоколу № 18 загального аналізу уроку історії вчителя в 11 класі, ОСОБА_1 відмовилася надати електронне покликання на урок, та надіслала учням відеоролик з «YouTube» «як скласти мультитест з історії України» та покликання на урок, якого не було.
Відповідно до протоколу № 3 загального аналізу уроку всесвітньої історії вчителя у 8 класі, вчитель ОСОБА_1 не надає електронне покликання на   урок. Покликання надала ОСОБА_6 . 
Згідно з протоколом № 4 загального аналізу уроку історії України вчителя в  9  класі, вчитель ОСОБА_1 не надала покликання на урок, хоча була попередньо проінформована про відвідування її уроку в порядку моніторингу.
Відповідно до акта від 03 червня 2022 року ОСОБА_7 не надала пояснення до  03 червня 2022 року щодо акта та протоколу, які зобов`язана була надати до кінця робочого дня 01 червня 2022 року.
Згідно з копією акта від 03 червня 2022 року ОСОБА_1 відмовилася від підпису в наказі № 6-т «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».
Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Суди встановили та матеріалами справи підтверджено, що  підстави дисциплінарних стягнень 13 січня 2022 року, 03 червня 2022 року та 08 серпня 2022  року є різними.
З огляду на викладене, апеляційний суд правильно встановив, що відповідач довів системність невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї.
У частині першій статті 43 КЗпП України зазначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 3 частини першої статті  40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету Розтоківського ліцею від 05 серпня 2022 року надано згоду на звільнення ОСОБА_1 .
Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що при звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відповідач не допустив порушення трудового законодавства. Відтак оскаржуваний наказ не може бути визнаний незаконним та скасованим, тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.
Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з  повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи, що звільнення позивача відбулося на законних підставах, позовні вимоги в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.
Ураховуючи зазначене, апеляційний суд, дослідивши належними чином надані докази та встановивши фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.
Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо звільнення з пропуском строку притягнення до дисциплінарної відповідальності та у період простою в  ліцеї, оскільки вказані обставини були зумовлені перебуванням позивача у    відпустці, водночас до перебігу зазначеного строку не зараховується перебування працівника у відпустці, а звільнення не пов`язане з простоєм.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у  справі № 452/970/17, Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15, від 19 грудня 2018 року у  справі № 700/63/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц, від 31 березня 2020   року у справі № 219/14352/19, від 11 червня 2020 року у справі № 373/821/17-ц, враховуючи наступне.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на   предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є  спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. 
У справі № 452/970/17 позивач оскаржував, зокрема, наказ про звільнення за  пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, а також накази про дисциплінарну відповідальність, про притягнення до відповідальності, про тимчасове відсторонення (усунення) від виконання повноважень, про тимчасове виконання обов`язків директора. За результатом касаційного перегляду справи справу направлено на новий розгляд. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року відсутні висновки щодо застосування пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Касаційний суд вказував, що суди першої й апеляційної інстанцій не дослідили всі зібрані у  справі докази та не обґрунтували відхилення доводів позивача щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення цієї справи.
Предметом позовних вимог в адміністративній справі № 308/8763/15-а є визнання протиправними та скасування постанови адміністративної комісії виконавчого комітету міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження в адміністративній справі з огляду на закінчення терміну розгляду протоколу, та рішення виконавчого комітету міської ради про скаргу на постанову адміністративної комісії; закриття провадження за протоколом про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Спірні правовідносини у цій справі та у справах № 452/970/17,   № 308/8763/15-а у порівнюваній ситуації, враховуючи їхні риси насамперед за змістом, а також суб`єктний і об`єктний критерії, не є подібними. Висновки судів не є суперечливими.
Постановою Верховного Суду від 11 червня 2020 року залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позов у справі № 373/821/17-ц про поновлення на роботі, визнання незаконними та  скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Касаційний суд вказував, що підставою для звільнення позивача з роботи за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України стало застосування до нього єдиного наказу відповідача, яким застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за  невиконання розпорядження генерального директора про підготовку звіту про забезпечення господарським інвентарем та матеріалами, меблями, канцелярським приладдям у 2016 році. Позивач намагався виконати розпорядження відповідача, неодноразово звертався до працівників та структурних підрозділів з метою отримання від них інформації про їхні потреби у господарському інвентарі, меблях, канцелярських приладах для роботи, після цього, не отримавши такої інформації, звернувся до генерального директора заповідника з метою сприяння у виконанні його розпорядження, оскільки на його запит не відповідають. Відповідач на його запит не відповів, не сприяв у виконанні позивачем розпорядження, чим, по суті, сприяв у його невиконанні. Єдиний наказ про оголошення позивачу догани, який входить у «систему» для звільнення, є незаконним, тому й законних підстав у відповідача для звільнення позивача не було (через відсутність систематичного порушення).
Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 
№ 520/3689/16-ц залишено без змін судові рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку та за листком непрацездатності, відшкодування моральної шкоди. Суд касаційної інстанції зазначив, що після оголошення позивачу догани роботодавцем було проведено службове розслідування, за результатами проведення якого було виявлено цілу низку технологічних та нормативних порушень, які допущені у роботі відділення банку, яке очолювала позивач, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про системний характер невиконання позивачем трудових обов`язків. Суд першої інстанції правильно вказав про наявність правових  підстав для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Верховний Суд постановою 19 грудня 2018 року у справі № 700/63/18 залишив без змін судові рішення про відмову в задоволенні позову про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Касаційний суд вказував, що  позивачем було вчинено ряд порушень трудової дисципліни (не виконав завдання керівника з монтажу електропроводки у спортивній залі школи і залишив робоче місце раніше закінчення робочого часу; не пройшов медичний огляд та не пред`явив санітарну книжку; не виконав розпорядження посадових осіб школи по монтажу електропроводки, вступив у конфлікт з керівником установи); позивач тричі протягом 2017 року притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; накази роботодавця про оголошення догани не оскаржував; таким чином висновок судів попередніх інстанцій про систематичність невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків є обґрунтованим.
Отже, відсутні підстави вважати, що суд апеляційної інстанції у справі, яка переглядається, не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у наведених як приклад постановах касаційного суду у справах № 373/821/17-ц, № 520/3689/16-ц, № 700/63/18, оскільки суди виходили з конкретних обставин кожної окремої справи, висновки судів не є суперечливими.
Верховний Суд у справі № 219/14352/19 не ухвалював постанови від 31 березня 2020 року.
Отже, не підтвердилися доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах суду касаційної інстанції.
Помилковими є доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не   дослідив зібрані у справі докази, порушив правила оцінки доказів, безпідставно надав перевагу поясненням відповідача, залишив поза увагою пояснення позивача, оскільки оскаржувана постанова прийнята на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як  на  підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що відсутній висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (у  випадку, коли системність порушення трудової дисципліни доводиться наказами про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, які оскаржені особою у встановленому законом порядку і рішення щодо перегляду яких не прийнято на день застосування до особи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за системністю порушення трудової дисципліни, а суд не в повній мірі дослідив законність таких стягнень).
Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом  3 частини другої статті 389 ЦПК України, вбачається, що вона спрямована на  формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи   інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен обґрунтувати, у чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Вказані аргументи позивача зводяться до того, що вона не погоджується з  установленими судами обставинами справи та результатом вирішення заявленого спору, а саме щодо притягнення її до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за системністю порушення трудової дисципліни, що підтверджується наказами, які оскаржені до суду.
Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, позивач не   зазначила, щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
Позивач не довела необхідності застосування до спірних правовідносин конкретної норми права, щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
Ураховуючи встановлені обставини справи, Верховний Суд зазначає, що   доводи касаційної скарги щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зводяться до  незгоди заявника із рішеннями судів, установлених обставин справи та   до   необхідності переоцінки доказів, яким вже надана оцінка судами першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції також врахував, що за результатом вирішення справи № 347/558/22 відмовлено у визнанні незаконними наказів роботодавця від  13  січня 2022 року та 03 червня 2022 року. 
Таким чином, ОСОБА_1 не спростувала обставин щодо систематичного невиконання нею трудових обов`язків, отже, її звільнено відповідно до закону.
Верховний Суд не встановлює обставини та не здійснює оцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
З огляду на викладене та встановлені у цій справі обставини, правильними по суті є висновки апеляційного суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з  додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно з  частиною третьою статті   401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову  Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                В. М. Ігнатенко
А. С. Олійник
І. М. Фаловська