Окрема думка
суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Дундар І. О., Крата В. І.
 
30 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 758/6963/20
провадження № 61-4585св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Краснощокова Є. В., Червинської М. Є., касаційну скаргу  ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , залишив без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишив без змін.
 
При цьому касаційний суд зазначив, що:
«апеляційний суд врахував, що премії, передбачені контрактом, як і інші премії, передбачені системою оплати праці, не нараховуються і не виплачуються автоматично. Їх виплата залежить від результатів праці працівника, а саме досягнення умов і показників преміювання, визначених у положенні про преміювання. Рішення про виплату премії приймає роботодавець на підставі виконаних працівником умов і досягнутих показників преміювання;
суди встановили, що відповідно до пунктів 5.1.2, 5.1.3, 5.1.6 контракту, укладеного між сторонами, винагороди у формі квартальних та річних премій встановлюються за окремим рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця». Карта оцінки результатів праці позивача була затверджена наглядовою радою АТ «Укрзалізниця» на 2016 рік. Інших карт оцінки ОСОБА_1 до Контракту за 2016 рік крім карти оцінки результатів праці на 2016 , наглядовою радою АТ Укрзалізниці не затверджувалися. На підставі рішення наглядової ради члену правління ОСОБА_1 було виплачено річну премію за 2016 рік;
суди встановили, що рішення про затвердження карти оцінювання результатів праці члена правління ОСОБА_1 за 2017 рік і наступні роки наглядовою радою АТ «Українська залізниця» не приймалися;
апеляційний суд врахував, що контрактами, укладеними між сторонами у справі, передбачена виключна компетенція наглядової ради АТ «Українська залізниця»;
за таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову у стягненні додаткової заробітної плати та заохочувальних виплат з підстав не затвердження карти оцінювання результатів праці члена правління ОСОБА_1 за 2017 рік і наступні роки;
оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною, то апеляційний суд обґрунтовано відмовив у її задоволенні».
 
Не можемо погодитися з цією постановою колегії суддів з таких мотивів.
 
1. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
2. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
 
2.1. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
 
2.2. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. 
 
3. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).
 
3.1. Оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту (стаття 20 Закону України «Про оплату праці»).
 
3.2. Умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними (стаття 9 КЗпП України).
 
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
4.1. У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 569/11722/16-ц (провадження № 61-31573сво18 ) зазначено, що «у приватному праві, частиною якого є трудове право, недійсність може стосуватися або «вражати» різноманітні договори, не є винятком й колективні договори. При цьому для трудового законодавства є характерним, з урахуванням того, що імперативні норми гарантують не тільки мінімальні соціально-трудові стандарти, але і визначають підстави нікчемності договорів (їх умов) у сфері праці. В частині другій статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачений спеціальний випадок нікчемності умови колективного договору у разі, коли відповідна умова погіршує порівняно з чинним законодавством становище працівника. В трудовому законодавстві не міститься правил, які мають засовуватися при тлумаченні того чи іншого колективного договору, а тому з врахуванням принципів, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо його дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності, за умови, що положення колективного договору не погіршують, порівняно з чинним законодавством, становище працівників».
 
4.2. Аналіз статті 9 КЗпП свідчить, що у приватному праві, частиною якого є трудове право, недійсність може стосуватися або «вражати» різноманітні договори, не є винятком й трудові договори. При цьому для трудового законодавства є характерним, з урахуванням того, що імперативні норми гарантують не тільки мінімальні соціально-трудові стандарти, але і визначають підстави нікчемності договорів (їх умов) у сфері праці. В статті 9 КЗпП передбачений спеціальний випадок нікчемності умови, якщо відповідні умови договорів погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю. В трудовому законодавстві не міститься правил, які мають засовуватися при тлумаченні того чи іншого трудового договору, а тому з врахуванням принципів, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо його дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності, за умови, що не погіршують становище працівників, порівняно з законодавством України про працю. Позовна вимога про визнання недійсною умови трудового договору для якої встановлено нікчемність на рівні закону не є належним способом захисту права чи інтересу позивача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2021 року у справі № 536/232/19 (провадження № 61-15870св20)).
 
5. У справі, що переглядається:
апеляційний суд не врахував, що у трудовому законодавстві не міститься правил, які мають засовуватися при тлумаченні того чи іншого трудового договору, а тому з врахуванням принципів, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо його дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності, за умови, що не погіршують становище працівників, порівняно з законодавством України про працю;
аналіз матеріалів справи свідчить, що у пункті 5.4. контракту від 27 серпня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, сторони домовились, що «підписанням цього контракту член правління відмовляється від будь-яких та усіх оспорюваних/судових тяжб проти Товариства в частині претензій щодо премій за минулі періоди» (т. 1, а. с. 83);
у відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що у пункті 5.4. контракту від 27 серпня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, позивач добровільно відмовився від претензій щодо премій за минулі періоди (т. 3, а.с. 100);
апеляційний суд не надав оцінки пункту 5.4. контракту від 27 серпня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, не звернув уваги на доводи відповідача, викладені у відзиві, не надав оцінки тому факту, що підписавши контракт від 27 серпня 2019 року позивач відмовився від будь-яких та усіх оспорюваних/судових тяжб проти товариства в частині претензій щодо премій за минулі періоди;
за таких обставин суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про відмову у стягненні додаткової заробітної плати та заохочувальних виплат за період 2017-2020 років з підстав не затвердження карти оцінювання результатів праці члена правління ОСОБА_1 за 2017 рік і наступні роки. Тому постанову апеляційного суду в цій частині належало скасувати;
оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною, то постанову апеляційного суду в цій частині також належало скасувати.
 
5.1. Тому касаційному суду необхідно було касаційну скаргу задовольнити частково; постанову апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до АТ «Українська залізниця», про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати; передати справу № 758/6963/20 у частині позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до АТ «Українська залізниця», про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суддя                                                                                                                                  І. О. Дундар

Суддя                                                                                                                                  В. І. Крат