ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/13233/23                                                Головуючий суддя І інстанції Агапов Р. О.
Провадження № 22-ц/818/1658/24                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення плати за користування житлом

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року                                                                м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року, по цивільній справі № 638/13233/23, за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:
У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю - «Фірма «Т.М.М.» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.
Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку із неналежною оплатою ОСОБА_1 . послуг позивача з надання житлово-комунальних послуг відповідно до укладеного між сторонами договору №33-б Ахс-13а від 01.06.2020 - у відповідача виникла заборгованість на суму 31 800,00 грн
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 січня 2024 року було частково задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю 30 577,15грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги. В іншій частині – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (61093, м. Харків, вул. Петра Болбочана, 54, код ЄДРПОУ 14073675) 1 619,24грн. – на відшкодування витрат по оплаті судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
        Вказала, що суд першої інстанції допустив помилку при тлумаченні умов договору, що стало підставою для неправильного висновку та ухвалення незаконного судового рішення. Строк оплати за надані послуги не настав, оскільки вартість додаткових послуг, всупереч п.3.6 договору була змінена позивачем у односторонньому порядку, тобто без укладання та оформлення додаткової угоди з апелянтом. Додаткові послуги відповідно до п.3.8 не передбачені договором. У разі односторонньої зміни вартості додаткових послуг без укладання додаткової угоди свідчить про нікчемність застосування нового тарифу та не зобов`язує споживача здійснювати їх оплату.
Зазначила, що фірмою «Т.М.М.» не надано доказів та обґрунтування споживання електроенергії, документів щодо приладів обліку, паспортів, даних повірки лічильників, показань лічильника електроенергії. Очевидно, що позивач нараховує відповідачу плату за нібито надані комунальні послуги якимось невідомим способом, який ніяк не має стосунку до норм споживання та показань приладів обліку, невідомо за якими саме приладами обліку відбувається нарахування.
Вказала, що зміна вартості додаткових послуг, зазначених у калькуляції, повинна була відбувались шляхом укладення додаткової угоди.
У письмові відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Вказав, що низка послуг надається підрядниками на підставі укладених договорів, ціна послуг між фірмою «ТММ» та підрядниками є договірною. Тарифи на послуги з початку дії договору декілька разів змінювалися відповідно до п.3.5 договору і відповідачка, сплачуючи послуги за новими тарифами, тим самим погоджувалась з їх зміною. Додаткових угод не потрібно укладати, відповідно до п.3.5 догоовру.
У відповіді на відзив представник відповідача ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вказав, що порушивши п.п. 3.6, 3.8, 7.4, 7.5 Договору № 33-Б Ахс-13а про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг від 01.06.2020, Позивач в односторонньому порядку здійснив внесення змін до невід`ємних частин Договору без відповідного погодження та укладення додаткових угод з Відповідачем. Внесення змін стосувалося зміни тарифу на додаткові послуги в сторону збільшення, а також запровадження нових додаткових послуг без їх погодження зі сторони Споживача. 
Зауважив, що з моменту підписання Договору і до моменту подання відзиву ніяких додаткових угод між сторонами не укладалось, повідомлень про цінові зміни виконавцем не надсилалось, тобто Позивачем самовільно, всупереч встановленій процедурі, суттєво збільшувався розмір тарифу. Відповідно, всі нарахування суми боргу за надані послуги, які здійснювались згідно з незаконним збільшенням тарифу, не підлягають сплаті. Окрім неправомірної зміни тарифу, Позивач самовільно збільшив сам перелік послуг, нараховуючи Апелянту борг за послуги, які не передбачені ані самим Договором, ані Додатком до нього. Позивачем так і не було надано суду належних та допустимих доказів того, що збільшення вартості послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території є доцільним та обґрунтованим, та що Апелянт. була належним чином повідомлена про таке збільшення тарифів. Тариф на додаткові послуги, який запроваджений Позивачем з 01.02.2022 у розмірі 9,942 грн, повинен був бути погоджений з Відповідачем, шляхом укладення відповідної додаткової угоди, як того вимагає п. 3.6 Договору. Натомість, оскільки ця процедура з боку Позивача виконана не була, з лютого по червень 2023 року виникла протиправно нарахована заборгованість, яка і була покладена в основу позовних вимог, які не визнаються з боку Апелянта. У зв`язку із тим що зміна цін/тарифів проводилася Позивачем в односторонньому порядку, без будь-якого належного повідомлення Відповідача, вважаємо, що строк виконання зобов`язань за Договором не настав, а тому, враховуючи наявні оплати у попередні роки, Апелянт мала переплату за комунальні послуги, у зв`язку з чим, на даний час будь-яка заборгованість перед Позивачем відсутня.
Звертає увагу суду, що відповідач 07.02.2024 року здійснила платіж Фірмі "Т.М.М."-ТОВ на суму 16616,16 грн. (додаток 1) з призначенням платежу "Оплата за спожиту електричну енергію в кв. АДРЕСА_1 за період з 01.02.2022 року по 30.06.2023 року". Відповідач була вимушена сплатити дану суму Позивачу, оскільки намагається укласти з АТ "Харківобленерго" договір про розподіл електричної енергії та нарешті перейти на індивідуальні прямі розрахунки з постачальником послуги. Натомість Фірма "Т.М.М."-ТОВ перешкоджала укладенню такого договору, не надаючи відповідні документи та ухиляючись від необхідних дій для ТОВ "Харківобленерго". Дані обставини змусили Відповідача здійснити платіж Позивачу, але дана обставина не змінює позиції Відповідача щодо незгоди з сумою заборгованості за електропостачання за період з 01.02.2022 року по 30.06.2023 року. 
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, щовідповідачем не надано до суду доказів, що свідчать про виконання ним своїх обов`язків по сплаті за надані позивачем послуги, а також – про невиконання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» своїх обов`язків, передбачених договором, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 загальною площею 83,3 кв .м.
01.06.2020 між «Фірмою «Т.М.М.» Товариством з обмеженою відповідальністю (Виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) укладено договір №330б Ахс-13а про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання будинку АДРЕСА_3 , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення (далі - послуги), а споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку.
Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються, виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими виконавцем та погодженими зі споживачем.
Як вбачається з пункту 1.3 цього договору розмір щомісячної плати, яка сплачується споживачем складається з: щомісячної плати за надані послуги з утримання житлового будинку і належної до нього прибудинкової території і на дату укладення цього договору становить 651,74 грн в т.ч. ПДВ; вартості послуг холодного водопостачання, електропостачання та водовідведення, яка розраховується згідно даних фактичного споживання за показаннями засобів обліку споживача та діючих цін (тарифів), затверджених спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.
П. 2.3.6 цього договору передбачено, що виконавець має право коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором.
Пунктом 2.4.2 вказаного договору передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо.
Як вбачається з пункту 3.1 цього договору споживач сплачує спожиті послуги не пізніше 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку на оплату (який є одночасно актом виконаних послуг), наданого виконавцем не пізніше 5-го числа місяця наступного за розрахунковим.
Розцінки та тарифи на послуги, що надаються виконавцем, перелік яких вказаний у додатку №1 до цього договору, розраховуються на основі економічно обґрунтованих планових (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість (п.3.3 договору).
Пунктом 3.5 цього договору передбачено, що у разі, коли протягом строку дії тарифів на послуги, що надаються виконавцем за цим договором, змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства, Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на планово-енергетичні та матеріальні ресурси, запроваджується механізм коригування тарифів на послуги.
Коригуванню підлягають лише складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), про що виконавець повідомляє споживача протягом 10 календарних днів без укладення додаткової угоди.
Із пунктів 3.6, 3.8 цього договору вбачається, що вартість додаткових послуг, що надаються виконавцем за цим договором, може бути змінена сторонами шляхом укладення додаткової угоди. Додаткові послуги не передбачені даним договором надаються споживачу на підставі розцінок, встановлених виконавцем та погоджених споживачем шляхом укладення відповідних додаткових угод до даного договору.
Пунктом 7.4 цього договору передбачено, що умови договору можуть бути змінені за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до договору.
Із калькуляції тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю за адресою АДРЕСА_3 , яка є додатком до укладеного договору та містить підписи сторін вбачається, що товариством надаються наступні обов`язкові послуги: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових відходів; технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем (гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення); дератизація, дезінсекція; освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання ліфтів; поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньо-будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території.
До додаткових послуг віднесені:охорона будинкунеподільного загального майна та прибудинкової території;щоденне вологе прибирання під`їздів;проведення періодичної перевірки, обслуговування і ремонту загальнобудинкових засобів обліку, холодної води, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки;технічне обслуговування систем відеонагляду.
Загальний тариф на 1 кв. м. квартири з 01.03.2020 визначений у розмірі 7,824 грн.
Як вбачається із калькуляції тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території станом на 04.01.2021, що до обов`язкових послуг додалось технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, а до додаткових – благоустрій та озеленення прибудинкової території.
Загальний тариф на 1 кв. м. квартири з 01.01.2021 визначений у розмірі 13,938 грн.
Калькуляцією тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території станом на 01.06.2021 затверджені послуги, аналогічні калькуляції від 04.01.2021.
Загальний тариф на 1 кв. м. квартири з 01.06.2021 визначений у розмірі 13,618 грн.
Із калькуляції тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, станом на 24.01.2022 вбачається, що товариством надаються наступні обов`язкові послуги: прибирання прибудинкової території; вивезення побутових відходів; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем (гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення); дератизація, дезінсекція; технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання;освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води.
До додаткових послуг віднесені: охорона будинкунеподільного загального майна та прибудинкової території; технічне обслуговування систем відеонагляду; благоустрій та озеленення прибудинкової території.
Загальний тариф на 1 кв. м. квартири з 01.03.2020 визначений у розмірі 15,567 грн.
З калькуляції тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, станом на 01.06.2022 вбачається, що товариством надаються наступні обов`язкові послуги: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових відходів; технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем (гарячого водопостачання, централізованого опалення); дератизація, дезінсекція; технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання; освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання ліфтів; поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньо-будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території.
До додаткових послуг віднесені: охорона будинкунеподільного загального майна та прибудинкової території; щоденне вологе прибирання під`їздів; періодична перевірка загальнобудинкових лічильників ХВП гарячого водопостачання та опалення; технічне обслуговування систем відеонагляду; благоустрій та озеленення прибудинкової території.
Загальний тариф на 1 кв. м. квартири з 01.03.2020 визначений у розмірі 15,757грн.
Калькуляції за 04.01.2021, 01.06.2021, 24.01.2022, 01.06.2022 не містять підпису з боку відповідача.
Позивачем обумовлені договором та калькуляцією за 01.03.2020 послуги були надані в повному обсязі, доказів зворотного відповідачем суду не надано.
Для оплати наданих послуг, позивачем були виставлені рахунки на оплату наданих послуг за період: квітень 2021 - червень 2023 на загальну суму 49 348,64грн., які відповідачем оплачені частково, у сумі 17 548,54грн.
За розрахунком ТОВ «Фірми «Т.М.М.», заборгованість ОСОБА_1 за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2021 по 30.06.2023 року становить 31 800,00грн.
За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Положеннями статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно - технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Такі ж вимоги передбачені в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Тобто, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, ОСОБА_1 користувалася наданими житлово-комунальними послугами за спірний період, а позивач нараховував плату за надані послуги за тарифами, які відповідачкою не оплачувались у повному обсязі.
В свою чергу, загальний тариф, зазначений в калькуляції від 01.03.2020, неодноразово змінювався, що повністю відповідає пункту 3.5 договору № 33-б Ахс-13а про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг від 01.06.2020.
За умовами цього пункту у разі, коли протягом строку дії тарифів на послуги, що надаються виконавцем за цим договором, змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства, Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на планово-енергетичні та матеріальні ресурси, запроваджується механізм коригування тарифів на послуги. Коригуванню підлягають лише складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), про що виконавець повідомляє споживача протягом 10 календарних днів без укладення додаткової угоди.
Отже, виходячи з приписів наведеного пункту, при коригуванні тарифу на послуги, позивач не має обов`язку погоджувати вказані зміни зі споживачами шляхом укладення додаткової угоди.
У матеріалах справи відсутні відомості про те, що в порядку адміністративного судочинства дії Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю щодо встановлення тарифу за спірний період за надання житлово-комунальних послуг визнавались незаконними та/або завищеними.
З копій рахунків за послуги, надані товариством за період з 01.04.2021 по 30.06.2023 року вбачається, що Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю нараховано заборгованість, всього 31 800,00грн.
Як вже зазначалось, калькуляцією тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю за адресою вул. Асхарова, 13-а , оформленою додатком до договору сторони узгодили надання наступних обов`язкових послуг: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових відходів; технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем (гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення); дератизація, дезінсекція; освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання ліфтів; поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньо-будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території.
До додаткових послуг віднесені: охорона будинку неподільного загального майна та прибудинкової території; щоденне вологе прибирання під`їздів; проведення періодичної перевірки, обслуговування і ремонту загальнобудинкових засобів обліку, холодної води, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки; технічне обслуговування систем відеонагляду.
Загальний тариф на 1 кв. м. квартири з 01.03.2020 визначений у розмірі 7,824 грн.
Разом з тим, як вбачається з рахунків за послуги надані товариством за період з 01.04.2021 року до 30.06.2023 року (та частково оплачених відповідачем), Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю нараховувала ОСОБА_1 додаткові послуги, не погоджені сторонами, у вигляді: благоустрою та озеленення прибудинкової території на загальну суму 1 069,90 грн. з ПДВ; компенсації витрат на оплату робіт і послуг автовежі на загальну суму 97,47 грн. з ПДВ; компенсація витрат за насадження квітів на прибудинковій території на загальну суму 44,98 грн. з ПДВ; компенсація витрат на відновлення елементів благоустрою прибудинкової території на загальну суму 135,78 грн. з ПДВ; компенсація затрат на полив на загальну суму 6,10 грн. з ПДВ; компенсація витрат на оплату робіт і послуг з заміни пружини шлагбауму на загальну суму 8,33 грн. з ПДВ; додаткове прибирання прибудинкової території на загальну суму 142,44 грн. з ПДВ.
З пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, вбачається, що відповідач здійснювала часткові оплати виставлених рахунків, суми по яким позивач на власний розсуд зараховував у якості погашення відповідних послуг.
Зокрема, позивачем зараховано:
-194,60грн. на оплату заборгованості з послуг благоустрою та озеленення прибудинкової території;
-44,99грн. на оплату заборгованості за компенсацію витрат на оплату робіт і послуг автовежі на загальну;
-44,98грн. - на оплату заборгованості за компенсацію витрат за насадження квітів на прибудинковій території;
-3,68 – на оплату компенсації затрат на полив.
Таким чином, загальна сума вказаних додаткових послуг, з урахуванням часткової оплати, становить 1 222,85грн.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:  договори та інші правочини.
Наведені вище послуги не є обов`язковими відповідно до умов договору та закону, а є додатковими, вартість яких не погоджувалась між сторонами, у зв`язку з чим у відповідача не виникло зобов`язання з їх оплати.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню у сумі 30 577,15грн.
Доводи скарги відповідача про непогодження послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту мереж електропостачання та електрообладнання, судова колегія зазначає, що відповідно до обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 липня 2018 року за № 190, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання є обов`язковою послугою.
Заперечення відповідача щодо відсутності доказів надання деяких видів послуг спростовуються матеріалами справи.
Крім того, відповідачем не надано до суду доказів, що свідчать про невиконання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» своїх обов`язків, передбачених договором.
Твердження відповідача про неможливість перевірки правильності нарахування суми боргу за користування електричною енергією, а також ненадання та обґрунтування обсягу споживання електроенергії, документів щодо приладів обліку, судова колегія відхиляє, оскільки матеріали справи не містять заяв відповідача, адресованих Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» про незгоду з сумами та обсягом нарахувань за спожиту електричну енергію.
Аргументи представника відповідача про те, що позивачем протягом всього строку рахунки на оплату послуг не виставлялись, судова колегія не приймає до уваги, враховуючи приписи ст.ст. 322, 360 ЦК України, відповідно до яких власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, відповідач, беручи до уваги споживання ОСОБА_3 житлово-комунальних послуг, остання не була позбавлена можливості отримувати вказані рахунки самостійно.
Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання відповідача на п.2.4 Порядку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30 липня 2012 року № 390, оскільки вказаний порядок на момент виникнення спірних правовідносин втратив чинність.
Доводи скарги та посилання відповідача на Порядок інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності, затверджений наказом   Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.06.2018 №130, як на підставу обґрунтування обов`язку позивача довести до відповідача інформацію про зміну тарифів, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до п.3 розділу ІІ вказаного порядку виконавцями комунальних послуг, що надають послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, до відома споживачів доводиться така інформація: загальний розмір планованого тарифу, поданого до органу, уповноваженого встановлювати тарифи, та його структура (плановані витрати за елементами, прибуток, податок на додану вартість); обґрунтування причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планованого економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу із визначенням форми (способу) його зміни, відсотка зміни основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, паливно-мастильних матеріалів), визначення відсотка зміни тарифу тощо); обґрунтування необхідності встановлення тарифу (у випадку, якщо тариф встановлюється вперше); інша додаткова інформація, визначена виконавцем комунальних послуг (за необхідності); адреса, за якою приймаються зауваження і пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань (місцезнаходження виконавця комунальної послуги та органу, уповноваженого встановлювати тарифи), а також строк приймання таких зауважень і пропозицій.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є:
1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;
2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;
3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;
4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;
5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;
6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;
7) послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів.
З наведеного вбачається, що обов`язок доведення до відома споживачів, зокрема інформації про зміну тарифу, встановлений для виконавців комунальних послуг, що надають послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Враховуючи приписи Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг є постачальники відповідних послуг, до яких «Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю не відноситься, а отже, у позивача відсутнє зобов`язання щодо сповіщення споживачів про зміну тарифів, затверджених у додатку до договору.
Докази та обставини, на які посилається представник відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та висновків суду не спростовують.
Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обгрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно достатті 375 ЦПК Україниє підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складено 11 червня 2024 року.

Головуючий                                                          В.Б. Яцина.

Судді                                                                 Ю.М.Мальований.

                                                                       Н.П.Пилипчук.