ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                     Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
20 червня 2024 р. 	Справа № 520/20555/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської обласної державної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року   по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Харківської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні ді, -
В с т а н о в и в:
20.10.2021 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Щетінін М.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках Харківської обласної державної адміністрації від 06.10.2021 року згідно протоколу № 3 про відмову ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках;
- зобов`язати  Регіональну  комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках Харківської обласної державної адміністрації прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та видати довідку за 4 фактично відпрацьовані в зоні дні з 20 по 23 червня 1986 року по 18 годин, з заробітною платою 542,00 руб.
Також представник позивача просив зобов`язати Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках Харківської обласної державної адміністрації протягом 30 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили подати до суду звіт про його виконання.
          В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та отримує пенсію відповідно до Закону України від 28.02.1991 року № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII). З 01.01.2012 року набув чинності Порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року (далі – Порядок № 1210). В силу положень п. 1 Порядку № 1210, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до  статей 54,  57  і  59  Закону № 796-XII за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. У пенсійній справі позивача відсутня довідка про заробіток за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка відображає фактичний та повний заробіток позивача за роботу в зоні відчуження, а підприємство з яким позивач перебував у трудових відносинах ліквідоване без правонаступників. З метою отримання довідки про заробітну плату, 30.07.2021 року позивач звернувся до Харківської обласної державної адміністрації в особі регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках з заявою, у якій просив вирішити питання щодо визначення даних про заробітну плату одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та видати на підставі цього довідку про заробітну плату. Однак, відповідач рішенням від 06.10.2021 року відмовив позивачу у надані довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, мотивуючи свою відмову недостатністю підстав для видачі довідки, та відсутністю певних документів.
Також представник позивача зазначає, що позивач не несе відповідальність за створення та зберігання документів про оплату праці за час роботи ЧАЕС і надав відповідачу усе, що мав, тому витребування додаткових документів, яких у позивача немає та створення і зберігання яких не залежало від позивача є незаконним та необґрунтованим.
Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов Харківська обласна державна адміністрація зазначає, що справа ОСОБА_1 була розглянута на засіданні регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, яке відбулось 06.10.2021 року, за поданням Ізюмської районної державної адміністрації. Відповідно до пункту 8 Типового положення, Регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника. ОСОБА_1 працював кореспондентом в газеті «Соціалістична Харківщина» за договором. У відповідності до наказу газети «Соціалістична Харківщина» від 13.06.1986 року № 113 ОСОБА_1 був направлений у відрядження у Київську область м. Чорнобиль з 17 по 24 червня 1986 року на 8 днів для здійснення фоторепортажу з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з копією листа ТОВ «Слобідський край» від 23.06.2021 року № 119, рішенням ІІ сесії Харківської обласної Ради народних депутатів ХХІ скликання, а також бюро Харківського обласного комітету компартії України з 1-го січня 1991 року газету «Соціалістична Харківщина» ліквідовано як спільний орган обкому партії та обласної ради народних депутатів. Документи по редакції газети «Соціалістична Харківщина» передані на зберігання до обласного архіву. Документальне підтвердження факту ліквідації газети «Соціалістична Харківщина» в матеріалах справи відсутнє. 
Також відповідач зазначає, що п. 8 Типового положення визначено вичерпний перелік документів, які повинні надаватися для отримання довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках. У порушення вимог пункту 8 Типового положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 року № 886, у справі ОСОБА_1 відсутні: архівна довідка про відсутність документів щодо оплати праці за ліквідованим підприємством, установою, організацією; табель обліку робочого часу в зоні відчуження, що засвідчений печаткою підприємства, у складі якого виконувалися роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якому зазначено час, фактично відпрацьований у зоні відчуження; ??розрахунково-платіжні відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами) або довідки підприємства про фактично виплачену у 1986-1990 роках заробітну плату в зоні відчуження, у тому числі за її складовими, із зазначенням суми та дати виплати (за наявності). На підставі копій документів, які містяться в справі, неможливо визначити номер зони відчуження та кратність оплати праці, що необхідно для видачі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження. Копії наданих ОСОБА_1 документів не засвідчені в установленому порядку центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, в яких зберігаються оригінали таких документів, що є порушенням вимог пункту 8 Типового положення. Регіональною комісією прийнято рішення про недостатність підстав для видачі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках. 
Щодо зобов`язання надати суду звіт про виконання рішення, відповідач зазначив, що позивачем не наведено достатніх аргументів, які б підтверджували необхідність застосування цього заходу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного провадження) частково задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .
Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках Харківської обласної державної адміністрації від 06.10.2021 року згідно протоколу № 3 про відмову ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.
Зобов`язано Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Висновок суду вмотивований тим, що як вбачається з рішення про відмову, викладеного у формі протоколу, в останньому не зазначені конкретні підстави для відмови у видачі довідки, зазначено лише про недостатність підстав без визначення конкретних документів які не надані позивачем.
Беручи до уваги, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви про видачу довідки пор заробітну плату працівників у зоні відчуження в 1986-1990 рр., враховуючи, що позивачем у визначеному порядку була надана заява та документи, суд вважав за необхідне для відновлення порушеного права позивача зобов`язати Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.
Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачав підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
          Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову задовольнити у повному обсязі.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов. 
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судовим розглядом справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986 року (категорія 1) та інваліда П групи. Причина інвалідності – захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 7, 8-9).
Учасниками справи не спростовуються та обставина, що позивач отримує пенсію, призначену йому на умовах Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».
Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1210 від 23.11.2011 року.
Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2012 року № 685 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках» затверджено Типове положення про комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках.
30.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках ХОДА із заявою, якою, зокрема просив: видати йому довідку про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження встановленого зразка за 4 дні роботи у червні місяці 1986 року та заробітком у розмірі 542 руб. 00 коп. (а.с. 19)
Відповідно до Витягу з протоколу № 3 засідання Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 06.10.2021 року, комісія вирішила, що керуючись пунктами 8, 9 Типового положення, підстав для видачі довідки про заробітну плату позивача за роботу в зоні відчуження в 1986- 1990 роках не достатньо (а.с. 21).
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає  Закон № 796-ХІІ, який також створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей  54,  57  і  59 Закону № 796-ХІІ визначає Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210  (далі – Порядок № 1210).
Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п. 1 Порядку).
26.09.2012 року постановою Кабінету Міністрів України № 886 Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках затверджено Типове положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках (далі – Типове положення).
Відповідно до пункту 1 Типового положення, розгляд письмових заяв громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, здійснюється комісією Мінсоцполітики (далі - центральна комісія) і комісіями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (далі - регіональна комісія) за поданням райдержадміністрацій.
Згідно п. 2 Типового положення, Центральна і регіональна комісії є допоміжними органами і у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства та цим Типовим положенням.
Під час прийняття рішення про достатність підстав для видачі працівнику довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, центральна і регіональна комісії керуються законодавчими, іншими нормативно-правовими актами та документами СРСР та УРСР, що діяли на дату їх складення.
За пунктом 7 Типового положення, центральна і регіональна комісії мають право: 
отримувати в установленому порядку від центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій інформацію, необхідну для виконання покладених на них завдань; 
залучати до участі у своїй роботі представників центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), а також незалежних експертів, фахівців відповідного напряму (за згодою).
Згідно з пунктом 8 Типового положення, регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника.
До заяви додаються копії:  перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та вкладки до посвідчення (з пред`явленням оригіналів); архівної довідки про відсутність документів щодо оплати праці за ліквідованим підприємством, установою, організацією; особового рахунка, розрахунково-платіжної відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами) або довідки підприємства про фактично виплачену у 1986-1990 роках заробітну плату в зоні відчуження, у тому числі за її складовими, із зазначенням суми та дати виплати (за наявності); довідки про періоди несення служби (виконання робіт), виданої військовою частиною (підприємством) або Галузевим державним архівом Міноборони, довідки Галузевого державного архіву CБУ, довідки інших архівних установ та архівів територіальних органів центральних органів виконавчої влади, Міністерства оборони Російської Федерації, витягу із журналу обліку виїздів у зону відчуження, в яких зазначаються дні виїзду на об`єкти (в населені пункти) зони відчуження; документа, що підтверджує факт виконання робіт у зонах небезпеки зони відчуження, на об`єктах, місцевостях (населених пунктах) у 1986-1990 роках, визначених рішеннями Урядової комісії з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (за наявності); колективного договору або положення про оплату праці, що були чинними на підприємстві, в установі чи організації у відповідний період, інших документів про умови та режим роботи підприємства та заявника (із зазначенням змін, підсумованого обліку робочого часу та облікового періоду - місяць, квартал тощо), наказів по підприємству, інших документів заявника; табеля обліку робочого часу заявника в зоні відчуження або шляхового листа (за наявності), що засвідчені печаткою (у разі наявності) підприємства, у складі якого виконувалися роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якому зазначено час, фактично відпрацьований у зоні відчуження заявником.
Копії документів, які подаються заявником, засвідчуються в установленому порядку центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, в яких зберігаються оригінали таких документів.
Копія перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та вкладки до посвідчення засвідчення не потребує.
Голова регіональної комісії в день надходження письмової заяви забезпечує надсилання до державного реєстратора запиту щодо надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про підприємство, установу, організацію, з якого було відряджено (призвано на військові збори) заявника.
Таким чином, Типовим положенням передбачений вичерпний перелік документів, для визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках.
Пунктом 9 Типового положення передбачено, що за результатами опрацювання поданих заявником документів регіональна комісія у місячний строк з дати реєстрації заяви приймає рішення про достатність підстав для видачі довідки про заробітну плату. За бажанням заявника його може бути запрошено на засідання регіональної комісії.
Рішення регіональної комісії оформляється протоколом, який підписується її головою та присутніми на засіданні членами.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач у встановленому порядку звернувся до Регіональної комісії з заявою про видачу довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 рр. для перерахунку пенсії відповідно до ст. 54 Закону № 796-XII.
До заяви надані: копія паспорта; копія посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії; копія довідки МСЕК про інвалідність; копія трудової книжки; копія листа ТОВ «Слобідський край» № 119 від 23.06.2021 року, в якому зазначено, що редакцію газети «Соціалістична Харківщина» було ліквідовано; копія наказу редакції газети «Соціалістична Харківщина» № 113 від 13.06.1986 року, в якому зазначено, що кореспондента ОСОБА_1 командировано в Київську область, м. Чорнобиль з 17 по 24 червня 1986 року для здійснення фотонарису про харків`ян, що працюють на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ЛЕС; копія довідки редакції газети «Соціалістична Харківщина» № 321/01 від 16.10.1986 року, в якій вказано, що ОСОБА_1 виконував завдання редакції на Чорнобильській АЕС 20, 21, 22, 23 червня 1986 року і згідно з договором йому було виплачено гонорар в розмірі 542,00 руб.; копія посвідчення про відрядження; копія табелю за червень 1986 року, відповідно до якого 20, 21, 22 та 23 червня 1986 року ОСОБА_1 працював на Чорнобильській АЕС по 18 годин; копія особового рахунку за 1986 рік, де в окремій графі Чорнобиль в червні 1986 року значиться виплата 542,00 руб.
Розглянувши заяву позивача про видачу довідки про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986-1990 роках Регіональна комісія з визначення даних про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986-1990 роках, відповідно до протоколу № 3 від 06.10.2021 року відмовлено у видачі довідки в зв`язку з тим, що відповідно до п.п. 8, 9 Типового положення підстав для видачі довідки про заробітну плату недостатньо.
Як вбачається з рішення про відмову, викладеного у формі протоколу, в останньому не зазначені підстави для відмови у видачі довідки, зазначено лише про недостатність підстав без визначення конкретних документів які не надані позивачем.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач приймаючи рішення про відмову у видачі довідки діяв протиправно.
Відтак, рішення Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках Харківської обласної державної адміністрації від 06.10.2021 року згідно протоколу № 3 про відмову ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках є неправомірним та підлягає скасуванню
Колегія суддів зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13.09.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12.04.2018 року справі № 826/8803/15, від 21.06.2018 року у справі № 274/1717/17, від 14.08.2018 року у справі № 820/5134/17, від 17.10.2019 року у справі № 826/521/16, від 30.03.2021 року у справі № 400/1825/20, від 14.09.2021 року у справі № 320/5007/20, від 27.09.2022 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження  це можливість діяти за власним розсудом, в межах  закону, можливість застосувати норми  закону  та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених  КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Колегія суддів також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.202 року у справі № 806/965/17 та від 27.09.2021 року у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому  законом  право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених  законом  умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених  законом  умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Харківської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року  , - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц