ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 травня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/4100/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання Колцун В.В.,
за участю представників:
від Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України – участі не брали,
від Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича – участі не брали,
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.01.2024, прийняте суддею        Малярчук І.А., м. Одеса, повний текст складено 01.02.2024,
у справі №916/4100/23
за позовом: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича
про стягнення 132 666 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 р. Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича, в якому просило стягнути з відповідача 66333 грн штрафу та 66333 грн пені і зарахувати зазначену суму до державного бюджету.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем у добровільному порядку рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 25.09.2023 відкрито провадження у справі №916/4100/23.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.01.2024 у справі №916/4100/23 (суддя Малярчук І.А.) в редакції ухвали суду від 01.02.2024 про виправлення описки позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича на користь Державного бюджету 66333 грн штрафу та 66333 грн пені; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича на користь Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 2684 грн судового збору.
Судове рішенням мотивоване доведеністю позивачем факту невиконання відповідачем рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021 у зв`язку з несплатою Фізичною особою-підприємцем Пономарьовим Миколою Миколайовичем штрафу, що також зумовило правомірність нарахування останньому пені.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Фізична особа-підприємець Пономарьов Микола Миколайович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 29.01.2024 у справі №916/4100/23 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що він не сплатив своєчасно штраф не зі своєї вини, а у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану, внаслідок чого погіршилось фінансове становище відповідача, адже останній став отримувати значно менший дохід. Зазначені обставини, на переконання скаржника, виступають поважною причиною пропуску строку на оплату штрафу за рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021.
У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 22.03.2024 (вх.№605/24/Д2 від 25.03.2024) Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України просить апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.01.2024 у справі №916/4100/23 – без змін. Зокрема, позивач зазначає про відсутність правових підстав для зменшення розміру пені, нарахованої внаслідок прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021, або звільнення відповідача від її сплати. Крім того, позивач зауважує на тому, що відповідач мав достатньо часу для сплати штрафу, накладеного на підставі вищенаведеного рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, оскільки строк сплати штрафу сплив 22.12.2021, тобто набагато раніше до введення в Україні воєнного стану.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 19.03.2024 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 04.04.2024 призначено справу №916/4100/23 до розгляду на 15.05.2024 об 11:30.
У судовому засіданні 15.05.2024 представники сторін участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.44, 45), при цьому Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України подало заяву б/н від 14.05.2024 (вх.№605/24/Д4 від 15.05.2024) про розгляд справи №916/4100/23 за відсутності його представника.
01.05.2024 до суду апеляційної інстанції від Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича надійшла заява б/н від 01.05.2024 (вх.№605/24/Д3 від 01.05.2024) про відкладення розгляду справи №916/4100/23, обґрунтована тим, що представник апелянта – адвокат Реу Руслан Васильович братиме участь у судовому засіданні у справі №916/258/22 в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду, яке призначене на 15.05.2024 об 11:45. На підтвердження своїх тверджень до вищенаведеної заяви скаржником було додано копію ухвали Верховного Суду від 05.04.2024 про призначення справи №916/258/22 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Мірний" до Фізичної особи-підприємця Тропанець Ганни Василівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 про стягнення 1500000 грн до розгляду на 15.05.2024 об 11:45.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
З огляду на те, що явка повноважних представників сторін у судовому засіданні 15.05.2024 обов`язковою не визнавалась і правова позиція скаржника викладена в його апеляційній скарзі, при цьому вищенаведена заява про відкладення розгляду справи не містить жодного обґрунтування неможливості проведення судового засідання за відсутності належним чином повідомленого апелянта, а також враховуючи відсутність жодних доказів на підтвердження того, що адвокат Реу Руслан Васильович здійснює представництво інтересів певного учасника справи №916/258/22 в суді касаційної інстанції (зокрема, але не виключно: копії ордеру, довіреності тощо), Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича б/н від 01.05.2024 (вх.№605/24/Д3 від 01.05.2024), про що у судовому засіданні 15.05.2024 було постановлено протокольну ухвалу.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021:
1) визнано, що Фізична особа-підприємець Пономарьов Микола Миколайович на ринку надання послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: Одеська обл., м. Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 займав монопольне (домінуюче) становище, як такий, що не мав жодного конкурента у період з 08.01.2020 по 31.12.2020; 
2) визнано дії Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича у вигляді встановлення та застосування цін/тарифів за послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: Одеська обл., м. Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та Одеська обл., м. Ізмаїл,  вул. Михайлівська, 27 у період з 08.01.2020 по 31.12.2020 без економічного обґрунтування порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки), шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;
3) за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на Фізичну особу-підприємця Пономарьова Миколу Миколайовича штраф у розмірі 66333 грн; 
4) зобов`язано Фізичну особу-підприємця Пономарьова Миколу Миколайовича протягом трьох місяців з дня отримання цього рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.
Рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021 було направлено Фізичній особі-підприємцю Пономарьову Миколі Миколайовичу разом з супровідним листом №65-02/4005 від 18.10.2021 засобами поштового зв`язку та отримано останнім 21.10.2021, про що свідчить копія наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором №6501228856631.
У вищенаведеному супровідному листі №65-02/4005 від 18.10.2021 відповідачеві було роз`яснено про його обов`язок зі сплати штрафу у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу, а також про те, що несплата штрафу тягне за собою наслідки, зокрема, у вигляді нарахування пені за кожний день прострочення. Крім того, позивач зауважив на тому, що згідно з частиною восьмою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" копію платіжного доручення щодо сплати штрафу Фізична особа-підприємець Пономарьов Микола Миколайович зобов`язаний надати до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у п`ятиденний строк з дня його сплати.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 відкрито провадження у справі №916/3913/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2022 у справі №916/3913/21 у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2022 у справі №916/3913/21.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича залишено без задоволення; рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2022 у справі №916/3913/21 – залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 08.12.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №916/3913/21.
Постановою Верховного суду від 24.01.2023 касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №916/3913/21 – без змін.
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача до державного бюджету штрафу у розмірі 66333 грн, накладеного на підставі рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021, та пені у розмірі 66333 грн, нарахованої у зв`язку з несплатою вказаного штрафу.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на те, що накладений на відповідача рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021 штраф у розмірі 66333 грн Фізичною особою-підприємцем Пономарьовим Миколою Миколайовичем в добровільному порядку не сплачений, при цьому суд першої інстанції погодився з визначеними позивачем періодами прострочення сплати штрафу і нарахування пені та врахував, що загальна сума пені не може перевищувати розміру накладеного штрафу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом та іншими актами законодавства (стаття 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
В силу статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель;         6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.
За умовами пункту 7 частини п`ятої статті 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має, зокрема, повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).
Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Частиною першою статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.
Згідно з частинами другою, третьою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
З огляду на те, що рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021 є чинним та, як наслідок, підлягає обов`язковому виконанню, а також беручи до уваги відсутність у матеріалах справи жодного доказу на підтвердження сплати відповідачем штрафу, накладеного на підставі вказаного рішення, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича до державного бюджету штрафу в сумі 66333 грн.
Відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Водночас колегія суддів зауважує, що під час розгляду позовних вимог про стягнення пені з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи господарський суд повинен перевірити здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення грошових коштів, при цьому обґрунтованість проведеного позивачем розрахунку безпосередньо залежить від правильності визначення ним періоду відповідних нарахувань.
Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем правильно визначено періоди нарахування відповідачу пені за прострочення сплати штрафу за періоди з 14.06.2022 до 31.07.2022, з 28.09.2022 до 07.12.2022, з 25.01.2023 до 14.09.2023, тобто загалом 352 дні прострочення, при цьому Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України під час проведення розрахунку обґрунтовано виключено періоди розгляду судами справи №916/3913/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича про скасування рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021. 
Крім того, позивачем правомірно враховано, що тривалість зупинення нарахування пені визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався розгляд чи перегляд рішення органу Антимонопольного комітету (наприклад, у суді першої інстанції – від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій – від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 23.01.2020 у справі №910/4585/19 та від 11.11.2019 у справі №911/9/19.
Перевіривши виконаний позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені за прострочення сплати штрафу за періоди з 14.06.2022 до 31.07.2022, з 28.09.2022 до 07.12.2022, з 25.01.2023 до 10.09.2023, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов        висновку про його арифметичну правильність та обґрунтованість (66333 грн (сума штрафу) х 1,5% х 352 день (сумарна кількість днів прострочення) = 350238,24 грн).
Між тим, з огляду на приписи частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", відповідно до якої розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України, та беручи до уваги те, що сума пені за прострочення сплати штрафу склала 350238,24 грн, у той час як розмір самого штрафу є меншим та становить 66333 грн, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про стягнення з відповідача до державного бюджету пені у сумі 66333 грн.
Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що накладений органом Антимонопольного комітету України штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня – способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства, адже вказані нарахування застосовані Антимонопольним комітетом України на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції" та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.
Відносини, пов`язані з притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами Антимонопольного комітету України, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган Антимонопольний комітет України не виступає як суб`єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.
При застосуванні приписів статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що вказаний Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування).
Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 16.06.2022 у справі №917/530/21.
Отже, суд не вправі застосовувати свої дискреційні повноваження (стаття 551 Цивільного кодексу України) щодо зменшення штрафних санкцій, нарахування яких передбачено Законом України "Про захист економічної конкуренції", оскільки дана санкція не є забезпеченням виконання договірних зобов`язань сторін, а виступає санкцією, що випливає з адміністративно-правових відносин.
За таких обставин, колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на його складний майновий стан, зумовлений запровадженням в Україні воєнного стану, оскільки вказані обставини не підтверджені належними доказами та у будь-якому разі не можуть бути підставами для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої Законом України "Про захист економічної конкуренції", або для зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафу і пені.
Посилання скаржника на те, що запровадження в Україні воєнного стану свідчить про поважність причин несвоєчасної сплати штрафу, передбаченого рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №31-02/2021, колегією суддів оцінюються критично, оскільки визначений законодавством двомісячний строк для сплати штрафу, початок перебігу якого розпочинається з дня одержання рішення про накладення штрафу, сплив 22.12.2021 (з урахуванням отримання відповідачем вказаного рішення 21.10.2021, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення), у той час як воєнний стан в державі було введено 24.02.2022, тобто через 2 місяці після прострочення сплати штрафу.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 29.01.2024 у справі №916/4100/23 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пономарьова Миколи Миколайовича залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 29.01.2024 у справі №916/4100/23 – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Пономарьова Миколу Миколайовича.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.05.2024.

Головуючий суддя                                                                                С.В. Таран

Суддя                                                                                                    К.В. Богатир

Суддя                                                                                                    Л.В. Поліщук