УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 травня 2024 року
м. Київ
справа № 278/2688/18
провадження № 61-4950ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2018 року позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором від 20 вересня 2016 року у розмірі 90 538 грн 82 коп., що складається з наступного: 58 552 грн 
09 коп. - заборгованість за кредитом; 27 199 грн 17 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 
4 287 грн 56 коп. - штраф (процентна складова).
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
02 квітня 2024 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1  подано касаційну скаргу, в якій просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 
2024 року поновлено  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарженнясудового рішення. Касаційну скаргу залишено без руху, запропоновано надіслати докази сплати судового збору. Зазначено строк виконання ухвали суду, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У наданий судом строк заявник направив до суду матеріали на усунення недоліків, зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, 
що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). 
Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У частині другій статті 358 ЦПК України зазначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
З дня ухвалення судового рішення судом першої інстанції (17 жовтня 
2018 року) до дня звернення із апеляційної скаргою (05 лютого 2024 року) сплинуло більше п`яти років.
Ураховуючи, що відсутні підстави вважати, що   ОСОБА_1 був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі апеляційної скарги, які б могли свідчити про наявність особливих і непереборних обставин, за яких заявник не подала апеляційну скаргу у передбачений законом строк та які б виправдали пропуск строку значної тривалості (більше 5 років) та ураховуючи відсутність винятків передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано, відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд 
не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами-членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Нешев проти Болгарії»).
Посилання у касаційній скарзі   ОСОБА_1 про те, що він не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, не беруться судом до уваги.
Із оскаржуваного судового рішення вбачається, що відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи, копії процесуальних документів (копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви, копія рішення суду) були отримані заявником, а доказів того, що поштові відправлення не були вручені ОСОБА_1 або вручені неуповноваженій особі, заявник не надав.
Доводи касаційної скарги про те, що копію рішення суду першої інстанції у порядку статті 272 ЦПК України не отримував. 11 січня 2024 року ознайомився із матеріалами справи, проте копію судового рішення так і не отримав, подавши відповідну заяву, є безпідставні. 
Отримання пізніше судового рішення є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, визначеного законом 30 днів для оскарження рішення суду. У цьому випадку заявник пропустила 1 рік, а частиною третьою 
статті 358 ЦПК України визначено виключні два випадки для відкриття апеляційного провадження це: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Зазначених обставин заявник не навела. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, та «Трух проти України» (ухвала), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 14 лютого 
2024 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      Б. І. Гулько

                                                                                     Г. В. Коломієць

                                                                                     Д. Д. Луспеник