Ухвала
 
13 травня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 358/1349/21 
провадження № 61-6503ск24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року у складі судді: Тітова М. Б., та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошка Людмила Анатоліївна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2021 року  ОСОБА_1  звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошка Л. А., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію.
 
Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2013 року ОСОБА_2 було придбано у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О. В. та зареєстровано в реєстрі за №807. Згідно пункту 2 вказаного договору квартира має 40,80 кв. м загальної площі, 27,10 кв. м житлової площі - житлові кімнати 10,80 кв. м та 16,30 кв. м; кухня - 7,60 кв. м, коридор - 6,10 кв. м.
 
27 лютого 2019 року приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л. А. засвідчено справжність підпису ОСОБА_2 на заяві про поділ квартири на два новосформовані об`єкти.
 
Із копії вказаної заяви вбачається, що  ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу посвідченого Іщенко О. В. приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу 15 серпня 2013 року за № 807, до складу якої входять: ванна кімната 1,20 кв. м., вбиральня 0,70 кв. м., кухня 5,10 кв. м, коридор 6,20 кв. м, житлові кімнати 10,50 кв. м., 16,50 кв. м. та гараж «Б» площею 26,85 кв. м. Просить провести поділ належної їй квартири на два новосформовані об`єкти: об`єкт 1: квартира АДРЕСА_1 , а саме ванна кімната 1,20 кв. м, вбиральня 0,70 кв. м, кухня 5,10 кв. м, коридор 6,20 кв. м, житлові кімнати 10,50 кв. м., 16,50 кв. м.; об`єкт 2: гараж «Б» площею 26,85 кв. м, розташований за адресою АДРЕСА_2 .
 
21 березня 2019 року рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради № 44/3 гаражу, загальною площею 37,54 кв. м, який належить ОСОБА_2 , присвоєно адресу АДРЕСА_3 (колишня адреса АДРЕСА_4 ).
 
Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно ОСОБА_4 №46927746 від 20 травня 2019 року право власності на гараж по АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_2 .
 
Позивачка зазначала, що в провадженні Богуславського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ГУ Держгеокадастру у Київській області, Богуславської міської ради Обухівського району Київської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання рішення від 27 січня 2021 року незаконним та зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Київській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3220610100:01:005:0197. Під час проведення підготовчого засідання позивачкою було надано правовстановлюючі документи на підставі яких було зареєстровано право власності на гараж по АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 . При цьому їй стало відомо про те що мова йде про гараж, який знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні, а сам спірний гараж вважає, що відноситься до її квартири АДРЕСА_5 , чим порушується право ОСОБА_1 на узаконення свого права власності.
 
Позивачка вважала, що право власності на самочинно збудований її батьком гараж за ОСОБА_2 було зареєстровано в порушення вимог закону та без відповідних правовстановлюючих документів, оскільки із копії договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 807 вбачається, що відповідачка купила тільки саму квартиру АДРЕСА_1 і з нього не вбачається, що ОСОБА_2 набула право власності на будь-який гараж, зокрема і той, який знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні.
 
ОСОБА_1  просила: 
визнати недійсною та скасувати заяву ОСОБА_2 про поділ квартири на два новосформовані об`єкти від 27 лютого 2019 року, справжність підпису на її заяві який засвідчено приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л. А. та зареєстровано в реєстрі № 438;
визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора на нерухоме майно ОСОБА_4 № 46927746 від 20 травня 2019 року, яким право власності на гараж по АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_2 .
 
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
01 травня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив твердження позивачки щодо необхідності визнання недійсною та скасування нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 про поділ квартири від 27 лютого 2019 року з огляду на положення статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом та прийшов до хибного висновку про те, що заява від 27 лютого 2019 року не може вважатися такою, яка стала підставою для набуття права власності відповідачки на спірний гараж. Висновки судів про те, що засвідчення справжності підпису нотаріусом не впливає на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є помилковими, оскільки саме заява стала підставою для реєстрації права власності ОСОБА_2 на гараж;
відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди зробили висновки про те, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту. Однак з редакції абзацу 2 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що рішенням суду можуть визнаватися речові права та їх обтяження, проте, якщо такого визнання немає, то речові права та їх обтяження поновлюються на підставі невід`ємної архівної складової частини. Для цього достатньо рішення суду про скасування державної реєстрації, прав чи документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію. Саме визнання недійсною та скасування заяви ОСОБА_2 про поділ квартири на два новосформовані об`єкти, скасування державної реєстрації права власності на гараж призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, а як наслідок, ОСОБА_1 зможе набути право власності на спірний гараж, що знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в її користуванні у спосіб, визначений законодавством;
суди в основу своїх рішень покладають висновки про те, що заява ОСОБА_2 про поділ квартири на два об`єкти не була підставою для реєстрації права власності у державному реєстрі на майно. При цьому такі висновки судів не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях;
 судами помилково при винесенні рішень застосовуються висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18; від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц; від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13; від 23 листопада 2021 року № 359/3373/16-ц; від 29 листопада 2023 року; від 15 листопада 2023 року по справі № 916/1174/22, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними із тими, що виникли у цій справі.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі провизнання недійсною та скасування заяви про поділ квартири, визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію.
 
Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошка Людмила Анатоліївна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                     В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                             Є. В. Краснощоков