ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 року
м. Київ
справа № 754/5664/15-ц
провадження № 61-8823св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 ,
відповідачі: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Аваєвою Наталією Валеріївною, на рішення Деснянського районного суду м. Києва, у складі судді Лісовської О. В., від 01 грудня 2021 року та на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Махлай Л. Д., Немировської О. В., від 02 лютого 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та інформація про рух справи в судах
1.           У квітні 2015 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Деснянської районної у 
м. Києві державної адміністрації (далі - Деснянська РДА в м. Києві), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві, Орган опіки та піклування Деснянської РДА в м. Києві, про визнання права користування квартирою та зобов`язання видати правовстановлюючий документ про право користування квартирою.
2.           Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи у зв`язку з психічним захворюванням і була єдиним користувачем квартири АДРЕСА_1 .
3.           30 січня 2008 року ОСОБА_2 знято з реєстрації у зазначеній квартирі за її заявою, а у подальшому спірна квартира була приватизованою без участі ОСОБА_2 та відчужена на підставі договору купівлі-продажу.
4.           В судовому порядку ОСОБА_2 було визнано недієздатною, а приватизацію та продаж спірної квартири - незаконними.
5.           Пізніше ОСОБА_1 неодноразово зверталась до державних органів із заявою про поновлення житлових прав ОСОБА_2 у спірній квартирі, проте у задоволенні цих заяв було відмовлено.
6.           Посилаючись на те, що недієздатна ОСОБА_2 знята з реєстраційного обліку у спірній квартирі на підставі заяви, що була підписана нею без усвідомлення значення своїх дій, позивачка вважала, що права ОСОБА_2 , як наймача квартири, були порушені та підлягають поновленню.
7.           Остаточно сформулювавши позовні вимоги, просила суд визнати право ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 , як наймача, відновивши становище, що існувало до порушення житлового права останньої, та зобов`язати Деснянську РДА в м. Києві видати ОСОБА_2 правовстановлюючий документ, яким посвідчується право останньої на користування вказаною квартирою.
8.           Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 серпня 
2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , відмовлено.
9.           Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким визнано право ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 . В іншій частині у позові відмовлено.
10.        Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 вересня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ вказав на помилковість висновків апеляційного суду про часткове задоволення позову, які ґрунтуються виключно на висновку судово-психіатричної експертизи № 806, що не підтверджує абсолютну неспроможність ОСОБА_2 у момент написання заяви розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також колегія суддів наголосила на тому, що апеляційний суд не встановив підстав набуття ОСОБА_2 у власність іншого житла та не врахував, що спірна квартира в якості службового житла надана ОСОБА_3 , який не брав участі у справі.
11.        Під час нового розгляду справи ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року справу № 754/5664/15 об'єднано в одне провадження зі справою № 754/4763/17 таприсвоєно справі загальний 
№ 754/5664/15.
12.        У справі № 754/4763/17 ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Деснянської РДА в м. Києві, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві, Орган опіки та піклування Деснянської РДА в м. Києві, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні житлом, визнання ордеру і договору оренди на жиле приміщення недійсними, скасування розпоряджень, зняття з реєстрації, виселення із жилого приміщення і вселення.
13.        Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є користувачем квартири АДРЕСА_1 , яку за вказаних у справі № 754/5664/15 обставин, було протиправно включено до числа службових жилих приміщень та надано ОСОБА_3 , до складу сім`ї якого входять дочки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .
14.        Посилаючись на викладене, позивачка просила суд:
-                     скасувати розпорядження Деснянської РДА в м. Києві № 419 
від 05 серпня 2014 року про включення до числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_1 ;
-                     скасувати розпорядження Деснянської РДА в м. Києві № 715 
від 19 грудня 2014 року про затвердження спільного рішення комісії з житлово-побутових питань Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві про надання службової житлової площі, яким передано квартиру 
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , до складу сім`ї якого включено дочку ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_4 ;
-                     визнати недійсним ордер № 011799 від 26 грудня 2014 року, який видано ОСОБА_3 на право зайняття службового житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 ;
-                     скасувати розпорядження Деснянської РДА в м. Києві № 427 
від 24 липня 2015 року про виключення з числа службових приміщень квартири АДРЕСА_1 ;
-                     визнати недійсним договір найму квартири 
АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_3 та Деснянською РДА в м. Києві;
-                     виселити та зняти з реєстрації у квартирі 
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;
-                     зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні зазначеною квартирою шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
15.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 
2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 02 лютого 2023 року, у задоволенні позовів ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , відмовлено.
16.        Відмовляючи у задоволенні позовів суди попередніх інстанцій вказали, що ОСОБА_2 залишила спірну квартиру за власним бажанням та вирішила проживати у іншій квартирі, яка належить їй на праві власності. Спірне квартира на момент прийняття оспорюваних розпоряджень та видачі ОСОБА_3 ордеру було вільним. Висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 806 від 02 серпня 2011 року не підтверджує абсолютну неспроможність ОСОБА_2 , у момент написання заяви 
від 30 січня 2008 року про зняття з реєстрації, розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
17.        У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат 
Аваєва Н. В. просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
18.        У червні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат 
Аваєва Н. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року.
19.        Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які у липні 2023 року надійшли до Верховного Суду.
20.        Протоколом повторного розподілу справи між суддями Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_7 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Русинчука М. М.
21.        Протоколом повторного розподілу справи між суддями Верховного Суду від 23 квітня 2024 року у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_8 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В.
22.        Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
23.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає те, що суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду 
від 21 січня 2021 року в справі № 824/62/20, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 520/17947/18, 
від 11 липня 2018 року в справі № 904/8549/17, від 14 вересня 2021 року 
в справі № 910/14452/20, від 10 липня 2019 року в справі № 686/23256/16-ц, від 25 березня 2021 року в справі № 752/21411/17, від 18 грудня 2019 року 
в справі № 522/1029/18, від 05 лютого 2020 року в справі № 461/3675/17, 
від 17 жовтня 2019 року в справі № 678/364/15-ц, від 16 грудня 2020 року 
в справі № 373/275/18, в справі № 234/3341/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
24.        Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктами 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
25.        Зазначає, що заява ОСОБА_2 від 30 січня 2008 року не досліджувалась судами та відсутня у матеріалах справи. На вимогу суду не було надано оригіналу цієї заяви, що унеможливило подання клопотання про проведення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_2 . 
26.        Суди безпідставно послались на судові рішення в інших справах, в яких було встановлено наявність цієї заяви, оскільки в цих справах її оригінал не досліджувався.
27.        Стверджує, що суди попередніх інстанцій не вирішили питання про допустимість доказів, наданих відповідачем на обґрунтування заперечень проти позову, не здійснили огляд оригіналів доказів у судовому засіданні, враховуючи наявність об`єктивних сумнівів у їх достовірності, про що сторона позивача неодноразово наголошувала під час розгляду справи, допустили порушення норм процесуального права.
28.        Наголошує, що судами не надано оцінки акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1231 від 21 грудня 2009 року, який не оцінений в сукупності з іншими доказами.
29.        Зауважує, що порушення прав ОСОБА_2 на користування спірною квартирою підтверджено судовими рішеннями у справах № 2-59/12, 
№ 2603/13848/12.
30.         ОСОБА_2 не може реалізувати своє право на приватизацію спірної квартири в зв`язку з позбавленням її права користування житлом, а факт її проживання за адресою:  АДРЕСА_2 не підтверджений належними доказами. 
31.        Право  ОСОБА_2 як наймача спірної квартири не було припиненим. Судами не надано оцінки недобросовісній поведінці Деснянської РДА в 
м. Києві, яка приховала факт розпорядження спірною квартирою, що призвело до затягування розгляду справи та збільшення позовних вимог. Спірна квартира, на момент прийняття розпорядження Деснянською РДА в 
м. Києві, перебувала у власності ОСОБА_9 та знаходилась під арештом. Самі ж розпорядження Деснянської РДА в м. Києві не підписанні особою, яка в них зазначена, що свідчить про їх нікчемність.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
32.        У липні 2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Теличко А. О., а також Деснянська РДА в м. Києві подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просять касаційну скаргу залишити без задоволення.
33.        Наголошують, що позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що в момент написання заяви від 30 січня 2008 року про зняття з реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_2 не розуміла значення своїх дій. Тобто саме написання та існування такої заяви не ставилось під сумнів стороною позивача.
34.        Деснянська РДА в м. Києві додатково зауважує, що на момент видачі ОСОБА_3 ордеру, ОСОБА_2 не мала жодних прав на спірну квартиру.
Обставини справи, встановлені судами
35.         ОСОБА_2 , 1962 року народження, станом на листопад 2007 року була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , жилою площею 28,6 кв. м, загальною площею 50,9 кв. м.
36.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 
2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 
від 12 липня 2012 року, у справі № 2-59/12 встановлено, що 05 грудня 
2007 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до ЖЕК-305 про надання згоди на реєстрацію у спірній квартирі своєї двоюрідної сестри ОСОБА_10 , а 30 січня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до ЖЕК-305 із заявою про зняття її з реєстрації з постійного місця проживання за вказаною адресою.
37.        05 лютого 2008 року ОСОБА_2 була знята з реєстраційного обліку у спірній квартирі із вибуттям до квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а із 16 травня 2009 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , у квартирі що належить ОСОБА_1 .
38.        Суди встановили, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 , жилою площею 16,8 кв. м, загальною площею 32,4 кв. м.
39.        25 лютого 2008 року розпорядженням відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської РДА у м. Києві спірна квартира була приватизована і ОСОБА_10 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
40.        23 грудня 2010 року ОСОБА_10 продала спірну квартиру ОСОБА_9 .
41.        Із 22 червня 2009 року ОСОБА_2 визнано особою з інвалідністю другої групи у зв`язку з хронічним психічним захворюванням, а рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2010 року визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_1 .
42.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 
2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 
від 12 липня 2012 року, у справі № 2-59/12 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , до ОСОБА_10 , Деснянської РДА у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Дніпровської РДА у м. Києві, Деснянське РУ ГУ МВС України в м. Києві, про скасування розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, позов задоволено.
Скасовано розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської РДА у м. Києві від 25 лютого 2008 року за № 324 щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_10 та визнано недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане на ім`я ОСОБА_10 .
43.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 
2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 
від 26 вересня 2013 року, у справі № 2603/13848/12 за позовом 
ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянська РДА у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук О. М., Орган опіки та піклування Дніпровської РДА у м. Києві, Деснянське РУ ГУ МВС України в 
м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири та вселення - позов задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири 
АДРЕСА_1 від 23 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також вирішено: кожній із сторін за цим договором повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 - відмовлено.
44.        Матеріали справи не містять відомостей щодо підстав вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру.
45 .        З наявних у матеріалах справи письмових пояснень, які підтримала в судовому засіданні представник позивача - адвокат Аваєва Н. В., наймачем спірної квартири був колишній чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
46.        В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник Деснянської РДА в м. Києві пояснила, що відповідно до копії ордера на спірне жиле приміщення, який наявний у матеріалах справи № 2-59/12 про визнання приватизації недійсною, ордер на спірну квартиру був виданий 28 вересня 1983 року ОСОБА_12 (матері колишнього чоловіка ОСОБА_2 ), на 
дві особи, до ордера також була включена ОСОБА_13 . Відповідно до наявних оригіналів поквартирних карток, колишній чоловік ОСОБА_2 - 
ОСОБА_11 був зареєстрований у спірній квартирі та знятий з реєстраційного обліку 31 серпня 2007 року у зв`язку зі смертю. ОСОБА_2 була зареєстрована із 06 листопада 1985 року, а 05 лютого 2008 року вибула за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_10 була зареєстрована у спірній квартирі із 06 грудня 2007 року по 25 лютого 2011 року.
47.        Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи 
№ 806 від 02 серпня 2011 року, в період з листопада 2007 року по лютий 
2008 року ОСОБА_2 страждала психічним розладом у формі органічного ураження головного мозку, поєднаного (травматичного, інтоксикаційного, судинного) ґенезу з психоорганічним синдромом на фоні хронічного алкоголізму з деградацією особистості, при цьому порушення психічної діяльності, що у неї спостерігалися, були такі, що істотно впливали на її здатність у вказаний період часу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто в період з листопада 2007 року по лютий 2008 року ОСОБА_2 за своїм психічним станом не здатна була в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
48.        Розпорядженням Деснянської РДА в м. Києві № 419 від 05 серпня 
2014 року квартиру АДРЕСА_1 включено до числа службових приміщень.
49.        Розпорядженням Деснянської РДА в м. Києві № 715 від 19 грудня 
2014 року затверджено спільне рішення комісії з житлово-побутових питань Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві про надання службової житлової площі (двокімнатної квартири) працівнику міліції ОСОБА_3 , у складі сім`ї якого: він, дочка - ОСОБА_5 , 1994 року народження, дочка - ОСОБА_4 , 1998 року народження.
50.        На підставі вказаних розпоряджень 26 грудня 2014 року ОСОБА_3 видано ордер № 011799 на квартиру 
АДРЕСА_1 .
51.        Розпорядженням Деснянської РДА в м. Києві № 427 від 24 липня 
2015 року квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа службових жилих приміщень Деснянського РУ ГУ МВС України в 
м. Києві та вказано переоформити договір найму з ОСОБА_3 .
52.        Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, 
у спірній квартирі мають зареєстроване місце проживання: ОСОБА_3 , 
1971 року народження, ОСОБА_4 , 1998 року народження, ОСОБА_5 , 
1994 року народження, ОСОБА_6 , 2014 року народження.
53.        Суди встановили, що іншого житла, окрім спірної квартири, ОСОБА_3 не має.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
54.        Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
55.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
56.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
57.        Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
58.        Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
59.        При вирішенні спору суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
60.        Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
61.        У розглядуваній справі  ОСОБА_1 звернулась за захистом порушених прав ОСОБА_2 , як наймача квартири.
62 .        Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 на підставі заяви, що була підписана нею без усвідомлення значення своїх дій, безпідставно знята з реєстрації місця проживання у квартирі 
АДРЕСА_1 , яку у подальшому неправомірно, на думку позивачки, надано ОСОБА_3 .
63.        За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
64.        Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
65.        Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер 
(стаття 61 ЖК України).
66.        За змістом статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
67.        До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
68.        Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
69.        Згідно з статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
70.        Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
71.        Статтею 107 ЖК України передбачено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
72.        Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, направляючи цю справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав, зокрема, на помилковість висновків апеляційного суду про часткове задоволення позову, які ґрунтуються на висновку судово-психіатричної експертизи № 806, що не підтверджує абсолютну неспроможність ОСОБА_2 у момент написання заяви розуміти значення своїх дій та керувати ними.
73.        Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
74.        Суди попередніх інстанцій під час нового розгляду справи, врахувавши зазначені вказівки суду касаційної інстанції та встановивши, що 
ОСОБА_2 , до визнання її недієздатною, вирішила проживати у квартирі, що належить їй на праві власності, залишивши спірну квартиру за власним бажанням, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.
75.        Судами також, серед іншого, обґрунтовано враховано, що висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 806 від 02 серпня 2011 року не підтверджує абсолютну неспроможність ОСОБА_2 у момент написання заяви від 30 січня 2008 року про зняття з реєстрації розуміти значення своїх дій та керувати ними.
76.        Колегія суддів погоджується з такими висновками та відхиляє аргументи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1231 
від 21 грудня 2009 року, оскільки він також не підтверджує абсолютну неспроможність ОСОБА_2 у момент написання заяви від 30 січня 
2008 року розуміти значення своїх дій та керувати ними.
77.        Посилання касаційної скарги на порушення прав ОСОБА_2 щодо користування спірною квартирою та реалізації її права на приватизацію, є безпідставними, оскільки у разі вибуття наймача на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення відповідно до приписів статті 107 ЖК України вважається розірваним з дня вибуття.
78.        З огляду на те, що із 2008 року ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживала та не була в ній зареєстрована, права на користування та приватизацію цієї квартири у неї відсутні.
79.        Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах 
від 03 грудня 2020 року у справі № 264/7450/19, від 21 лютого 2024 року 
у справі № 752/15306/21, за змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
80.        Доводи касаційної скарги про те, що порушення прав ОСОБА_2 на користування спірною квартирою підтвердженні судовими рішеннями 
у справах № 2-59/12, № 2603/13848/12, є безпідставними, оскільки за змістом частини сьомої статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
81.        У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, дослідивши надані сторонами докази, обґрунтовано вказали на відсутність підстав для задоволення позовів.
82.        Колегія суд також відхиляє посилання касаційної скарги на те, що у матеріалах справи відсутня заява  ОСОБА_2 від 30 січня 2008 року про зняття її з реєстрації за адресою спірної квартири та те, що судами попередніх інстанцій не досліджувався оригінал цієї заяви, оскільки вказана заява неодноразово надавалась в інших судових справах між цими ж учасниками справи та судовими рішеннями, які набрали законної сили, була встановлена її наявність (справи № 2-59/12, № 2603/13848/12).
83.        Більш того, у розглядуваній справі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звертаючись до суду, посилалась не на відсутність відповідної заяви, а на те, що ОСОБА_2 не усвідомлювала значення своїх дій при підписанні цієї заяви.
84.        За встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року в справі № 824/62/20, 
від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 520/17947/18, від 11 липня 2018 року в справі № 904/8549/17, 
від 14 вересня 2021 року в справі № 910/14452/20, від 10 липня 2019 року 
в справі № 686/23256/16-ц, від 25 березня 2021 року в справі № 752/21411/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18, від 05 лютого 2020 року 
в справі № 461/3675/17, від 17 жовтня 2019 року в справі № 678/364/15-ц, 
від 16 грудня 2020 року в справі № 373/275/18, в справі № 234/3341/15-ц, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
85.        Доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права щодо не дослідження доказів,встановлення обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки судами надано оцінку доказів відповідно до положень статті 89 ЦПК України.
86.        Незгода заявниці із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
87.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
88.        Інші доводи касаційної скарги переважно аналогічні доводам апеляційної скарги, яким надано оцінку апеляційним судом та спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі Верховним Судом, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України.
89.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
90.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
91.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
92.        Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
93.        Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
94.        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
95.        Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Аваєвою Наталією Валеріївною, залишити без задоволення.
2.           Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року та постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович