Справа №466/10204/21                                 Головуючий у 1 інстанції:Свірідова В.В. 
Провадження №22-ц/811/2150/23                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 червня 2023 року в складі судді Свірідової В.В. у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 червня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2016 по 30.04.2021 в розмірі 9725,09 грн та перерахувати на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 АТ «АБ «Рада Банк», МФО – 306500.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» інфляційні витрати в розмірі 95,12 грн, 3% річних в розмірі 25,37 грн та перерахувати на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 у АТ «АБ «Рада Банк», МФО – 306500.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 2270,00 грн, а саме - по 756,70 грн з кожного.
Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 13 червня 2023 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Зазначає, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові. Тобто, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення оплати за централізоване опалення за період січень 2016 року – лютий 2017 року після спливу встановленого трирічного строку. Звертає увагу, що неправильне визначення розміру заборгованості вплинуло на неправильний обрахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних. Також, вказує, що кількість теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, визначається розрахунково і надавач послуг – ЛМКП «Львівтеплоенерго», зобов`язаний надати споживачу послуг – ОСОБА_1 , розрахунок кількості вартості теплової енергії, спожитої за опалення МЗК. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні, також, докази щодо зняття помісячних показників загального будинкового лічильника опалення. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показами пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів, споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Отже, позивач не довів належними доказами, що надає вказані послуги відповідачам, а тому заявлені вимоги за спірний період в оскаржуваній частині рішення є безпідставним. Звертає увагу, що позивач неправильно визначив вартість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування в будинку в цілому та окремими приміщеннями, зокрема, а саме: в квітні 2019 року показники теплових лічильників не подало 23 квартир, в листопаді 2019 року – 13 квартир, в жовтні 2020 року – 36 квартир. Відповідно спожита цими квартирами теплова енергія була розподілена між власниками інших приміщень цього будинку як енергія, яка спожита на опалення місць загального користування. В листопаді 2019 року, в жовтні 2020 року кількість спожитої теплової енергії на опалення квартир є меншою, ніж кількість спожитої теплової енергії на опалення місць загального користування. В листопаді 2019 року на опалення квартир використано 16,47346 Гкал, а на опалення МЗК – 18,52654 Гкал. Тобто будинком спожито теплової енергії менше, ніж кількість теплової енергії, яка позивачем нарахована мешканцям до оплати. Вважає, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом у справі, оскільки він не містить інформації про методику отримання сум нарахувань і перевірити його правильність неможливо. 
Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, а також письмових пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій,– колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 319, 322, 625, 901 ЦК України, ст.ст. 1, 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та задовольняючи позов, – виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири за адресою АДРЕСА_1 , де і зареєстроване їх місце проживання. Про актуальність даних свідчить копія довідки № 20 від 01.09.2021. Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надавались послуги з централізованого опалення. Суд прийшов до висновку, що згідно з розрахунком позивача за спірною адресою утворилася заборгованість, яка складається з наступного: за період з 01.06.2016 по 30.04.2021 за надані житлово-комунальні послуги в сумі 9725,09 грн, інфляційні втрати в сумі 95,12 грн, 3% річних в сумі 25,37 грн, разом 9845,58 грн. Відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів і зазначене ними не спростовано. З урахуванням несплати відповідачами житлово-комунальних послуг з них на користь позивача в солідарному порядку підлягають до стягнення вартість послуг за період з 01.06.2016 по 30.04.2021 за надані житлово-комунальні послуги в сумі 9725,09 грн, інфляційні втрати в сумі 95,12 грн, 3% річних в сумі 25,37 грн., разом 9845,58 грн. Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; частина обставин, які суд вважав встановленими не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає зміні.
01.11.2021 Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у якому просило:
- стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 по 30.04.2021 заборгованість за централізоване опалення в сумі – 9 725,09 грн;
- стягнути інфляційні втрати в сумі – 95,12 грн, 3% річних в сумі – 25,37 грн. 
В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 25.01.2021 ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу та стягнення з відповідачів за період з 01.01.2016 по 30.04.2021 заборгованості з централізоване опалення в сумі – 9 725,09 грн, інфляційних втрат в сумі – 95,12 грн, 3% річних в сумі – 25,37 грн, разом – 9 845,58 грн, а також про стягнення 210,20 грн – витрат по сплаті судового збору, яку районний суд задовольнив. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.01.2021 скасовано судовий накази про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з постачання гарячої води з відповідачів. ЛМКП «Львівтеплоенерго», користуючись своїм правом, звернувся до суду з тими самими вимогами. Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та споживали послуги, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вважає, що між позивачем та відповідачами встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Сума заборгованості відповідачів за період з 01.06.2016 по 30.04.2021 складала за надані житлово-комунальні послуги в сумі 9725,09 грн, інфляційні втрати в сумі 95,12 грн, 3% річних в сумі 25,37 грн, разом 9845,58 грн, які просить стягнути з відповідачів.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. 
Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
У частині 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
До комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1 , в якій зареєстроване їх місце проживання. Про актуальність даних свідчить довідка № 20 від 01.09.2021 (а.с. 6).
ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надавались послуги з централізованого опалення з обігріву місць загального користування. Вказаного відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Так, наведене спростовує аргументи відповідачів, що відсутність письмово оформлених договірних відносин є підставою звільнення їх від оплати комунальних послуг з централізованого опалення.
Також, твердження відповідачів щодо ненадання позивачем послуг саме з централізованого опалення спростовується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за якими централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Надання позивачем послуг з теплопостачання відповідачем не оспорюється.
Щодо доводів відповідача, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом у справі, оскільки він не містить інформації про методику отримання сум нарахувань і перевірити його правильність неможливо, то суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачами наданий позивачем розрахунок не спростований, що є їх процесуальним обов`язковим, згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, а відтак такий правомірно прийнятий судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Більше того, іншого розрахунку відповідачами суду надано не було. Клопотань про витребування певних доказів (призначення експертиз) не заявлялося.
Задовольняючи позов суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок позивача за період з 01.06.2016 по 30.04.2021, однак районний суд не врахував, той факт, що сплив строк позовної давності, про застосування якого усіма трьома відповідачами заявлено у суді першої інстанції (відзив на позовну заяву а.с. 33-37).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявоюсторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву усі відповідачі заявили клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог щодо стягнення заборгованості.
Крім того, строк слід вважати перервався 14.12.2020 поданням позивачем до Шевченківського районного суду м. Львова заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення.
Враховуючи, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, то за таких обставин до спірних правовідносин необхідно застосувати строк позовної давності та заборгованість за послуги з централізованого опалення слід стягнути за період з 14.12.2017 по 30.04.2021.
На вищенаведені норми закону та обставини справи, суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак помилково стягнув з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2016 по 30.04.2021 в розмірі 9725,09 грн.
Таким чином з наведених обставин вбачається, що відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних послуг. Враховуючи наслідки спливу позовної давності та з урахуванням несплати відповідачами житлово-комунальних послуг з них на користь позивача в солідарному порядку за період з 14.12.2017 по 30.04.2021 слід було стягнути за надані житлово-комунальні послуги суму 6420,25 грн.
Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення, а саме стягнути таку за період з 14.12.2017 по 30.04.2021 та в розмірі 6 420,25 (шість тисяч чотириста двадцять гривень двадцять п`ять коп.), замість періоду з 1.01.2016 року по 30.04.2021 року та в розмірі 9725,09 грн. 
В решті ж рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення – змінити.
Резолютивну частину рішення в цій частині викласти в такій редакції:
«Позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення – задовольнити частково. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (розрахунковий рахунок НОМЕР_1 АТ «АБ «Рада Банк», МФО – 306500) заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 14.12.2017 по 30.04.2021 в розмірі 6 420,25 (шість тисяч чотириста двадцять гривень двадцять п`ять коп.)
В задоволенні решти позовних вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення – відмовити.».
В решті рішення суду – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуючий:                                                                 Я.А. Левик

Судді:                                                                                 Н.П. Крайник

М.М. Шандра