ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року          м.Дніпро         Справа №  908/117/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін: не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.02.2024 (суддя   І.В. Давиденко, повний текст складено та підписано 20.02.2024.) у справі № 908/117/24
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” (70212, Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Успенівка, вул. Перемоги, буд. 15, ідентифікаційний код 30733111)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Полетехніка” (69050, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 121-В, ідентифікаційний код 34217047) 
про стягнення 500  000,00 грн  

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.02.2024 у справі № 908/117/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Україна”, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що:
- суд першої інстанції здійснив помилковий висновок про чинність третейського застереження внаслідок необґрунтованого ототожнення, третейського застереження з угодою цивільно-правового характеру, якою воно по суті не являється, а є лише елементом договору цивільно-правового характеру і його дія не регулюється нормами ЦК чи ГК України; зауважує, що з урахуванням змісту третейського застереження, у ньому не зазначено самостійний строк дії, а відтак його дія повністю прив`язана до строку Договору №ГЖ-019/2021, і цей строк не може являтись безкінечним;
- необґрунтованого ототожнення поняття «припинення зобов`язання» та «припинення дії третейської угоди»; звертає увагу, що зі змісту ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України, слідує, що дія третейського застереження зазначеного у цьому Договорі, обмежена строком його дії, якщо інше не випливає з самого третейського застереження; враховуючи, що третейське застереження у договорі носить «автономний характер» як елемент не передбачений та не врегульований ЦК України, то на думку апелянта, його зміст повинен мати чітку вказівку на строк його дії по відношенню до договору елементом якого він являється. Апелянт вважає, що виходячи зі змісту поняття «строк договору» згідно положень, ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України, строк дій «третейського застереження» обмежений саме цим строком, а не строком виконання зобов`язання, так як воно є елементом умов договору;
- необґрунтованого відходу від добровільного характеру передачі спору для третейського розгляду, заснованого на згоді обох сторін, яка має існувати на час початку розгляду справи по суті, та довірі обох сторін до третейського суду, що по суті є визначальним; враховуючи загальну концепцію третейського розгляду як добровільної згоди обох сторін на передачу спору, слід зробити висновок, що зміст третейського застереження не може носити примусовий характер, та обмежувати право кожної зі сторін звернутися до державного суду за захистом свого права. В контексті зазначеного, апелянт наголошує, що заборона від односторонньої відмови від виконання зобов`язання передбачена ЦК і ГК України не підлягає застосуванню до третейської угоди, так як вона за своєю правовою природою не підпадає під предмет їх регулювання, а Законом України «Про третейські суди» таке «примушення» не передбачено;
- суд першої інстанції не з`ясував питання виконуваності третейської угоди, з огляду на зазначення у Договорі місцезнаходження відповідача на тимчасово окупованій території України та певних обмежень встановлених чинним законодавством. Так, у Позивача наявні обґрунтовані сумніви, що Відповідач фактично знаходиться за адресою м. Запоріжжя вул. Космічна, буд. 121-В, так як направлений на його адресу цінний лист 6901500751850, згідно трекінгу, знаходився у точці видачі поштового відділення за вказаним місцезнаходженням з 25.11.2023 по 25.12.2023, і так не був вручений, а був повернутий відправнику (позивачу) за закінченням терміну зберігання (докази наявні в матеріалах справи). Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. На думку апелянта зазначені обставини ставлять під сумнів виконуваність самого договору та, у тому числі, і третейського застереження, яке є його елементом та носить договірний характер.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечив. Вважає ухвалу законною і обґрунтованою, зазначає, що пунктом 8.1. додаткової угоди про внесення змін до договору № ГЖ-019/2021 від 28.07.2021, укладеної 19.01.2022, визначено, що договір набуває чинності з моменту підписання та скріплення печатки сторін і діє до 31.12.2023, але в будь-якому разі до повного виконання Договору. Якщо кожна із Сторін за місяць до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про припинення договору, його дія продовжується на кожен наступний рік. Отже, уклавши зазначений договір, Сторони прийняли на себе зобов`язання, щодо повного їх виконання.
Скаржником ототожнено поняття та порядок розірвання договору з припиненням договору.
Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання, серед яких відсутня така підстава як закінчення строку дії договору.
ТОВ «Україна» лише частково виконало свої договірні зобов`язання, при цьому, не вперше співпрацювало по зазначеному договору, а отже знає, що товар відвантажується та право власності ТОВ «Полетехніка» передає лише після 100% оплати. Жодна зі сторін не зверталась одна до одної ні з листом про припинення або розірвання договору, ні з позовною заявою про розірвання договору.  Умовами договору сторони дійшли згоди, що усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з цього Договору підлягають вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Правова ліга». Угода є діючою, а Третейський суд при Асоціації «Правова ліга» - не припинений. Умовами договору також, передбачено, що адреса ТОВ «Полетехніка» - м. Запоріжжя, вул. Космічна, 121В, і повернення поштового листа з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» не може бути слідством того, що товариство не знаходиться за цією адресою. Представник скаржника сам знаходиться в м. Запоріжжя і щонайменше може прибути за вказаною адресою для встановлення наявності або відсутності товариства. Доказів про не здійснення (припинення) ТОВ «Полетехніка» підприємницької діяльності скаржником не надано.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 27.02.2024 здійснено запит матеріалів справи №908/117/24 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
11.03.2024 матеріали справи №908/117/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2024 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (визначена сума сплати  2422,40грн). Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
12.03.2024 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 11.03.2024  надійшла заява про усунення недоліків скарги, до якої додано платіжну інструкцію №1818 від 11.03.2024 про сплату 2422,40 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного від 18.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 20.02.2024  у справі    №908/117/24; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 16.04.2024 на 17:00 годину; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань. 
Крім того, у наведеній ухвалі у резолютивній частині зазначено, що у разі надходження відповідних заяв чи клопотань відповідне судове засідання (і всі наступні) будуть проведені у режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду або поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів учасників провадження у справі та програмного забезпечення "EasyCon" (абз.2 п.2 резолютивної частини ухвали) і, що з цього питання ухвала, як процесуальний документ по справі, щодо кожного окремого представника не постановляється, оскільки питання щодо відеоконференцій по справі вже вирішено ухвалою про відкриття провадження у справі; достатнім є направлення відповідного клопотання до суду (абз.4 п.5, курсивом). 
08.04.2024 до суду від представника позивача – адвоката Попова В.Г., надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.
16.04.2024 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано перебуванням представника позивача у місті Запоріжжі, яке перебуває у близькості до зони бойових дій, а відтак, неможливості пересуватися на дальні відстані, невирішенням питання відеоконференції за його клопотанням від 08.04.2024, чим його позбавлено можливості участі у справі.
При розгляді 16.04.2024 апеляційної скарги секретарем судового засідання Логвиненко І.Г. в процесі підготовки до проведення фіксації у режимі відеоконференції встановлено працездатність комплексу технічних засобів відеозапису та зауважень щодо його роботи не було, втім, у призначений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду час секретар судового засідання намагався вийти на зв`язок з представником Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” адвокатом Поповим В.Г. в режимі відеоконференції, але представник на зв`язок не вийшов, у зв`язку з чим судове засідання в режимі відеоконференції з даним представником не відбулося, про що складено акт. 
Розглянувши у судовому засіданні 16.04.2024 клопотання позивача, колегія суддів протокольною ухвалою відмовила у його задоволенні, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 11, 12  ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи.
В свою чергу, саме Позивач не забезпечив участі представника. Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення позивача, тому не можуть бути визнані поважними.
Зважаючи на належне повідомлення Позивача про час та місце розгляду справи, неявку його представника у судове засідання, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені  ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11  ст. 270 ГПК України  підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги та про можливість в порядку ч. 12  ст. 270 ГПК України  розглянути справу у відсутність представника позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився; будь-яких клопотань з цього приводу суду не направив. 
В судовому засіданні 16.04.2024 підписана вступна та резолютивна частина постанови у справі. 

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
15.01.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Полетехніка” про стягнення 500 000,00 грн безпідставно набутих коштів.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/117/24 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, присвоєно справі номер провадження 19/9/24.
Представником відповідача 29.01.2024 через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС подана заява про залишення позовної заяви без розгляду (вх. № 2031/08-08/24) на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, у зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем 28.07.2021 укладено договір № ГЖ-019/2021, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язався поставити товар, а позивач сплатити за нього встановлену вартість та прийняти товар. Пунктом 10.1. Договору сторони дійшли згоди, що усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з цього Договору підлягають вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Асоціації “Правова ліга”.
Від позивача 29.01.2024 через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшли заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду, відповідно до якого останній зазначив, що даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки нормативним обґрунтуванням позовних вимог є норма ст. 1212 ЦК України, і вони не засновані на договорі №ГЖ-019/2021 від 28.07.2021, термін дії якого закінчився 31.12.2023, окрім того, що у позовній заяві позивач зазначає про те, що спірні кошти набуті відповідачем під час дії вказаного договору. Правова позиція позивача заснована саме на запереченні наявності договірних відносин з відповідачем заснованих на вищевказаному договорі після 31.12.2023, з підстав зазначених у позовній заяві. Станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, термін дії договору закінчився 31.12.2023 і, відповідно, закінчилася дія третейського застереження, передбаченого пунктом 10.1 Договору, на який посилався заявник клопотання, а відтак, третейський суд не має повноважень розглядати даний спір внаслідок відсутності між сторонами діючої з 01.01.2024 угоди про передачу даного спору на розгляд третейського суду. Позивач заперечує наявність укладених між ним та відповідачем угод, чинних після 01.01.2024, про передачу, зокрема даного спору, на вирішення третейського суду.
05.02.2024 від відповідача через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечив проти вимог позивача, просив суд відмовити в позові та вказав, що станом на сьогодення третейська угода, яка укладена між ТОВ “ПОЛЕТЕХНІКА” та ТОВ “УКРАЇНА”, є дійсною, Третейський суд при Асоціації “Правова ліга” - не припинений, отже, спір має вирішуватись саме в Третейському суді відповідно до вимог ст. 226 ГПК України та п. 10.1 Договору.
07.02.2024 від позивача через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначив, що не погоджується з доводами відповідача та вказав, що в зв`язку із закінченням строку дії Договору, отримана від позивача попередня оплата, для відповідача набула статусу збереженої без достатньої правової підстави, з відповідними наслідками передбаченими ст. 1212 ЦК України та просив суд задовольнити позовні вимоги.
13.02.2024 від позивача через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява про зміну підстав позову, в якій останній просив розглядати позов у новій редакції та стягнути з відповідача 500  000,00 грн. 
В обґрунтування своєї заяви, позивач зазначив, що 28.07.2021 між ТОВ “Полетехніка” (сторона-1) та ТОВ “Україна” (сторона-2) укладено Договір №ГЖ-019/2021 (Договір), за умовами п. 1.1 якого цим договором регулюються відносини, зокрема, з поставки сільськогосподарської техніки (далі - товар). Найменування, ціна (вартість), кількість, строки, порядок оплати та поставки товару, розмір товарного кредиту, визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору. 19.01.2022 між ТОВ “Полетехніка” та ТОВ “Україна” укладено додаткову угоду про внесення змін до договору №ГЖ-019/2021 від 28 липня 2021, за умовами якої до вищевказаного договору внесені зміни, шляхом викладення його окремих положень у новій редакції, зокрема п.3.1., яким передбачено, що сторона-2 оплачує товар на підставі рахунку сторони-1, перерахуванням грошових коштів в гривні на поточний рахунок сторони-1 у строк та у порядку, зазначеному в специфікації. Згідно п. 8 Додаткової угоди, п. 8.1 Договору викладений в наступній редакції, - договір набуває чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2023 року, але у будь-якому разі до повного виконання договору. Якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про припинення договору, його дія продовжується на кожен наступний рік. 19 січня 2022 року сторонами укладено специфікацію №002 до Договору №ГЖ-019/2021 від 28.07.2021, відповідно до умов якої поставці підлягав товар – сівалка HORSCH Pronto 12NT (без комплекту маркерів, завантажувальний шнек з опцією автоматичного відключення висіву половини сівалки) в кількості одна одиниця, загальною вартістю 8  277 682,50 гривень з ПДВ, строк поставки: протягом 10 робочих днів з дати отримання Стороною-1 100% вартості товару, але не раніше 08 серпня 2022 року та за умови своєчасної оплати платежів, передбачених п. 2 специфікації (п.3 специфікації №002). Окремим додатком до специфікації №002 сторони підписали гарантійні зобов`язання на товар зазначений у цій специфікації. 24 січня 2022 року ТОВ “Полетехніка” на підставі Договору № ГЖ-019/2021 від 28.07.2021, був виданий рахунок на оплату №1372, в якому зазначено: сівалка HORSCH Pronto 12NT, кількість 0,06092098, ціна з ПДВ 8  207  353,20, сума з ПДВ 500  000,00 гривень. Платіжним дорученням №1148 від 24.01.2022, ТОВ “Україна” сплатило на користь ТОВ “Полетехніка” грошові кошти в сумі 500  000,00 грн, із зазначенням призначення платежу: “попередня оплата за сівалку HORSCH Pronto 12NT згідно рахунку №1372 від 24.01.2022р. в т.ч. ПДВ 20% - 83333.33 грн”. Тим самим, ТОВ “Україна” здійснило часткове виконання свого зобов`язання згідно умов договору. 24.11.2023 позивачем на адресу місцезнаходження ТОВ “Полетехніка” зазначеною в ЄДР, та зазначеною у Договорі як адреса для листування, направлено повідомлення про припинення договору та повернення попередньої оплати. Повідомлення обґрунтоване п.8.1 Договору (в редакції додаткової угоди), з метою недопущення автоматичного поновлення дії договору, після закінчення його дії 31.12.2023. Повідомлення також містило вимогу про повернення отриманої попередньої оплати в сумі 500  000,00 грн. Позивач вважає що відповідач належним чином, та у встановлений договором термін повідомлений про не поновлення дії договору, з огляду на те, що лист направлений на адресу, яка в тому числі зазначена ним у Договорі, як адреса для листування, а також зазначена адреса на час направлення листа зазначена у ЄДР як місцезнаходження відповідача, при цьому, про будь-яку зміну своїх реквізитів відповідач не повідомляв позивача, а відтак, за наявності добросовісної поведінки відповідача, даний лист мав бути отриманий ним у встановлений договором строк, а будь-які ризики не отримання листа мають покладатися на відповідача. Позивач вказував, що станом на 01.01.2024, дія Договору №ГЖ-019/2021 припинилась, у зв`язку із закінченням терміну його дії, проте, отримана відповідачем попередня оплата в сумі 500  000,00 грн не повернута позивачу. Таким чином, у зв`язку із закінченням строку Договору, здійснення його умов припинилося з 01.01.2024. 
Господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” про зміну підстав позову. 
За результатами розгляду справи ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.02.2024 у справі №908/117/24 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд керувався п.7 ч.1 ст.226 ГПК України, встановивши, що відповідна третейська угода між позивачем та відповідачем є укладеною в передбачений чинним законодавством України спосіб та на виконання їх власного волевиявлення; в матеріалах справи не міститься доказів неможливості виконання відповідної угоди та визнання її недійсною; відповідач не пізніше початку розгляду справи по суті заперечив проти розгляду справи в господарському суді.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частинами 1, 4 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України визначено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті заявленого спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Тобто, у разі наявності третейської угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України заперечення щодо розгляду спору в господарських судах, господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 910/4272/18).
За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо досліджуваної справи, слід зазначити, що предметом даного позову є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Полетехніка” попередньої оплати за Договором № ГЖ-019/2021 від 28.07.2021 у розмірі 500    000,00 грн.
Судами встановлено, 28.07.2021 між позивачем та відповідачем укладено Договір № ГЖ-019/2021 від 28.07.2021, пунктом 10.1. якого сторони дійшли згоди, що усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з цього Договору підлягають вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Асоціації “Правова ліга” у відповідності з його регламентом. Третейський розгляд справи здійснюється постійно діючим Третейським судом у складі одного третейського судді. Місцезнаходження третейського суду та місце розгляду спору: м. Тернопіль, майдан Волі, 4, поштовий індекс 46001. Мова третейського судочинства - Українська. Сторони є такими, що розуміють правовий зміст та правові наслідки цього третейського застереження та вважають їх звернення до Третейського суду достатнім заходом захисту своїх прав.
Отже, сторони передбачили у Договорі № ГЖ-019/2021 від 28.07.2021 третейське застереження щодо порядку розгляду спорів, що можуть виникнути у зв`язку із цим Договором.
Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 626, частиною першою статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Частиною першою статті 5 Закону України “Про третейські суди” передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.
Приписами статті 2 Закону України “Про третейські суди” визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.
Відповідно до ст. 12 Закону України “Про третейські суди” встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.
За змістом частин 1, 3 статті 22 ГПК України вбачається, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.
Згідно з ч. 5 ст. 4 ГПК України, угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Таким чином, встановивши, що між сторонами у п. 10.1 договору укладено третейську угоду (наявна між сторонами), відповідачем подане клопотання, в якому він просив суд залишити позов без розгляду з огляду на третейське застереження, яке міститься в договорі, яке надійшло до початку розгляду справи по суті та до подання першої заяви щодо суті спору, у строк, визначений ч. 8 ст. 165 ГПК України, в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсною третейської угоди і обставин того, що третейська угода втратила чинність також судом не встановлено, з огляду на відсутність у справі доказів неможливості виконання третейської угоди, судом першої інстанції правомірно залишено позовну заяву без розгляду.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновків господарського суду про чинність третейського застереження, необґрунтованого ототожнення поняття «припинення зобов`язання» та «припинення дії третейської угоди», то вони відхиляються з огляду на наступне. 
Так, п.8.1 договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому разі до повного виконання договору. Якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку договору не повідомить іншу сторону про припинення договору, його дія продовжується на кожен наступний рік. 
Пунктом 10.1. договору №ГЖ-019/2021 від 28.07.2021 сторони дійшли згоди, що усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з цього Договору підлягають вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Асоціації “Правова ліга” у відповідності з його регламентом. Третейський розгляд справи здійснюється постійно діючим Третейським судом у складі одного третейського судді. Місцезнаходження третейського суду та місце розгляду спору: м. Тернопіль, майдан Волі, 4, поштовий індекс 46001. Мова третейського судочинства - Українська. Сторони є такими, що розуміють правовий зміст та правові наслідки цього третейського застереження та вважають їх звернення до Третейського суду достатнім заходом захисту своїх прав.
Отже, сторони уклали третейську угоду у формі третейського застереження в договорі про передачу будь-якого спору, що виникне на підставі вказаного договору на розгляд постійно діючого Третейського суду при Асоціації “Правова ліга”.
На думку позивача, третейська угода не діє, оскільки строк дії договору закінчився 31.12.2023.
Однак, згідно з пунктом 8.1. зазначеного Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2023, але в будь-якому разі до повного виконання договору.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
У частинах першій, четвертій статті 631 цього Кодексу передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 Цивільного кодексу України, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604-609 Цивільного кодексу України.
Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19.
Таким чином, з урахуванням умов укладеного між сторонами договору, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду про те, що чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.
Відповідно до частини третьої статті 22 Господарського процесуального кодексу України будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові 28.08.2018 у справі № 906/493/16 дійшла висновку про те, що господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди.
Окрім того, предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.10.2018 в справі №910/8961/17.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання сторін, а відповідні спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають на підставі вказаного договору, підлягають розгляду у відповідному третейському суді.
При цьому, доказів визнання недійсною або оспорення дійсності третейської угоди сторонами надано не було.
Отже, третейська угода, викладена у тексті змішаного договору поставки і зберігання є чинною та дійсною, а тому господарським судом обґрунтовано задоволено клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з підстави наявності у договорі третейського застереження.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє твердження позивача про відсутність угоди про передачу спору на розгляд третейського суду у зв`язку із закінченням строку дії договору.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язань сторін, що з нього виникли, а за наявності умови у договорі, що спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають на підставі вказаного договору, підлягають розгляду у третейському суді, відповідно, всі спори мають розглядатись відповідним третейським судом (постанови КГС ВС від 07.02.2024 у справі *876/3/23, від 17.09.2020 у справі №873/58/20).

Щодо доводів апелянта стосовно недослідження господарським судом питання виконуваності третейської угоди. 
Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі № 906/493/16 викладено правовий висновок про те, що:
- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;
- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;
- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2019 у справі № 921/421/18, від 24.07.2019 у справі № 904/3096/18, від 13.06.2019 у справі № 913/488/18, від 25.06.2019 у справі № 911/1696/18, від 15.10.2019 у справі № 911/1595/18, від 26.07.2021 у справі № 908/16/21.
Тобто, Верховним Судом наголошено, що суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд.
У досліджуваній справі сторонами чітко визначено найменування третейського суду, на розгляд якому передаються спори стосовно укладеного договору, а саме - постійно діючому третейському суду при “Правова ліга”, місцезнаходження третейського суду та місце розгляду спору: м. Тернопіль, майдан Волі, 4, поштовий індекс 46001.
Будь-які докази відсутності згаданого третейського суду чи помилки у назві суду, в матеріалах справи відсутні.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про припинення або зупинення роботи відповідного третейського суду.
Звідси, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що в укладеному сторонами Договорі сторони чітко встановили, що спори мають бути розглянутими та вирішеними третейським судом при Асоціації “Правова Ліга”. Отже, відсутні обставини неможливості виконання третейської угоди.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване судове рішення (ухвалу), тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд, -                                                              
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” на ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 20.02.2024 у справі № 908/117/24 – залишити без задоволення.
Ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 20.02.2024 у справі № 908/117/24 – залишити без змін.
Судові витрати по справі Товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.    
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.04.2024.

Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                                               Ю.Б. Парусніков