ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/30899/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Львівської митниці
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року (суддя Кучма К.С.) в адміністративній справі  
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстра Карс»
до Львівської митниці
про визнання протиправними, скасування рішень та карток відмови, -
в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екстра Карс» звернулося до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/700066/2 від 30.10.2023 Львівської митниці та картку відмови № UA209180/2023/001449, якими позивачу відмовлено в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/700069/2 від 01.11.2023 Львівської митниці та картку відмови № UA209180/2023/001452, якими позивачу відмовлено в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року позов задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
При цьому ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024 було зобов`язано позивача надати до суду протягом 10 днів з дня отримання ухвали копії документів, які були подані до митного оформлення товару, з офіційним перекладом на українську мову.
Ухвала була доставлена до електронного кабінету ТОВ «Екстра Карс» 16.05.2024 о 13:44 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, проте витребувані документи не були подані позивачем.
Статтями 73, 75 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст. 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екстра Карс», Україна (Покупець) та компанією PLC GROUP CO., LTD, Республіка Корея (Продавець) укладено Контракт від 29.08.2023 № UA20232908, за умовами якого Покупець купує, а Продавець продає автомобілі відповідно до Додатків до даного Контракту. Ціна, кількість кожної партії товару, а також вартість послуг з логістики вказується в інвойсах та/або додатках до Контракту. Конкретні умови поставки встановлюються і фіксуються в Додатках до цього Контракту, базіс постачання відповідно до норм Інкотермс-2010.
Згідно з Додатком № 1 від 08.09.2023 до Контракту від 29.08.2023, в адресу Покупця поставлено 13 автомобілів загальною вартістю 151  328,00 дол. США. Умови поставки DAT HORODOC UA.
З метою митного оформлення поставленої партії товару позивачем було подано до митного органу ЕМД № 23UA209180065404U4 від 27.10.2023 та № 23UA209180065856U4 від 30.10.2023, митна вартість товару заявлена декларантом за ціною Контракту. 
Під час митного контролю митний орган дійшов висновку, що  надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. А саме: рахунок-фактура не містить атрибутів підприємства продавця (відтиску печатки, підпису керівника); в гр. 20 митної декларації зазначені умови поставки DAT «Основне перевезення оплачено», проте відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 «Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її Заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, але до митного контролю жодного із перерахованих документів митниці не надано; відсутня CMR; згідно з п. «б» ч. 1 ст. 335 МКУ під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник, надають органу доходів і зборів такі документи: транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні), проте до митного оформлення не надано жодних транспортно-перевізних документів, відповідно, відсутні відомості, які унеможливлюють встановити суб`єкта який відповідає за перевезення та суму яка понесена на транспортування товару.
Декларант подав до митного органу експортну декларацію з перекладом на українську мову, що не заперечується відповідачем. 
Львівською митницею прийняті рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/700066/2 від 30.10.2023, № UA209000/2023/700069/2 від 01.11.2023, відповідно до яких вартість товару визначена за другорядним методом, а також картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209180/2023/001449, № UA209180/2023/001452 відповідно. 
Незгода позивача з прийнятими рішеннями стала підставою для звернення до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваних рішень, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до  статті 49 Митного кодексу України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі  статтею 51 Митного кодексу України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу.
Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до  статті 53 Митного кодексу України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями  статті 57 Митного кодексу України  встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України  визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 2  статті 58 Митного кодексу України  та  пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» № 599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та(або) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. ч. 4, 5  ст. 58 МК України  митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі  статтею 54 Митного кодексу України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до  статті 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6  статті 54 Митного кодексу України  передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Неподання декларантом інших запитуваних митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
В свою чергу, не є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника, адже такий висновок не підтверджується конкретною нормою законодавства, яка зобов`язує митний орган це робити.
Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає можливість дійти висновку, що митний орган, встановивши певні недоліки в поданий до митного оформлення документах, повинен повідомити про це декларанта та запропонувати подати додаткові документи для підтвердження складових митної вартості товару.
В свою чергу, на переконання суду апеляційної інстанції, митний орган може запропонувати подати певні документи, натомість такий перелік не може вважатися вичерпним або таким, що підлягає безумовному виконанню декларантом, адже конкретні господарські правовідносини ґрунтуються на особливих умовах, про які домовилися сторони, відтак тільки сторона договору (декларант) має розуміння які документи підтверджують певні складові митної вартості товару, та зобов`язаний подати всі наявні документи з урахуванням викладених митним органом зауважень.
Надаючи оцінку зауваженням митного органу, які покладені в основу оскаржуваних рішень, в розрізі з вищенаведеними нормами чинного законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає, що за умовами Контракту від 29.08.2023 № UA20232908, ціна, кількість кожної партії товару, а також вартість послуг з логістики вказується в інвойсах та/або додатках до Контракту. Конкретні умови поставки встановлюються і фіксуються в Додатках до цього Контракту, базіс постачання відповідно до норм Інкотермс-2010.
Згідно з Додатком № 1 від 08.09.2023 до Контракту від 29.08.2023, в адресу Покупця поставляється 13 автомобілів загальною вартістю 151  328,00 дол. США. Умови поставки DAT HORODOC UA.
Разом з цим, Додаток № 1 від 08.09.2023 до Контракту вказує лише перелік автомобілів, їх кількість та ціну кожного, проте не містить вартості послуг з логістики, що не відповідає прямив умовам Контракту від 29.08.2023 № UA20232908.
При цьому з інвойсів, які надані до матеріалів справи, неможливо встановити їх зміст та перевірити чи міститься в них інформація щодо вартості послуг з логістики, адже позивачем, на виконання ухвали суду, не подано їх переклад на українську мову.
Відтак, суд доходить висновку, що позивачем не доведено в повному обсязі вартість такої складової митної вартості, як вартість перевезення. 
При цьому є невірним висновок суду першої інстанції, що визначені умови поставки DAT HORODOC UA не потребують подання додаткових документів у підтвердження вартості перевезення товару, адже умовами Контракту прямо передбачено, що в інвойсах та/або додатках до Контракту має бути вказана вартість послуг з логістики, відтак, за відсутності відповідної інформації, декларант має подати додаткові документи, які підтверджують вартість логістичних послуг, що не було здійснено позивачем.
Також, як обґрунтовано зауважив апелянт, позивачем, в порушення вимог пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 335 Митного кодексу України, не подано транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні), що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
З огляду на встановлені обставини та умови Контракту, суд доходить висновку, що митний орган цілком обґрунтовано виклав зауваження до поданих для митного оформлення документів та запропонував декларанту надати додаткові документи, які можуть усунути виявлені розбіжності та підтвердити правильність визначення митної вартості за ціною Контракту.
Натомість, додаткові документи, які усувають вищенаведені недоліки, не були подані позивачем ані до митного органу, ані до суду, а тому колегія суддів погоджується з висновком апелянта, що декларантом не доведено правильність визначення митної вартості товару.
Оскаржувані рішення митного органу є правомірними та не підлягають скасуванню.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

                              Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.
                              Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року в адміністративній справі № 160/30899/23 скасувати.
                              У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстра Карс» відмовити.
                              Постанова суду набирає законної сили з 11 червня 2024 року року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови. 
                              Повна постанова складена 11 червня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова