ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 травня 2024 року           справа №200/5253/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі № 200/5253/23 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах   ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                   В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах   ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 08.02.2022 року №053130006834 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; зобов`язати повторно розглянути заяву від 20.05.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі №1-5/2018(746/15); зобов`язати призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі №1-5/2018(746/15), з часу звернення за призначенням пенсії 20.05.2021 року.
Ухвалою суду від 27.11.2023 року клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та його поновлення - задоволено; поновлено позивачу пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.02.2022 року №053130006834 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2; зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.05.2021 року про призначення пенсії за віком; зобов`язано відповідача з призначити позивачу пільгову пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року з  20.05.2021 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано те, що до спірних  правовідносин мають застосовуватися норми п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 щодо пенсійного віку. Крім того, суд втрутився в дискреційні повноваженння Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач 20.05.2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням від 26.05.2021 року № 053130006834 відмовлено позивачу у призначенні пенсії. Зазначено, що до стажу, який дає право на пенсію за віком за списком № 2 неможливо зарахувати періоди роботи в ПАТ “Новокраматорський машинобудівний завод” згідно довідок №017/27 від 31.07.2019 та №582-к від 27.05.2019. Відмова обґрунтована тим, що: 1) довідка №017/27 не містить вичерпний перелік Постанов КМУ, які врегульовують перелік пільгових посад, що надають право на призначення пільгової пенсії за той проміжок часу, що зазначений в довідці; відсутня розбивка  періодів роботи заявниці  на періоди дії постанов; 2) довідка №582-к не містить вичерпний перелік Постанов КМУ, які врегульовують перелік пільгових посад, що надають право на призначення пільгової пенсії за той проміжок часу, що зазначений в довідці; відсутня розбивка  періодів роботи заявниці  на періоди дії постанов, також у виписках про атестацію  зазначений один цех, а згідно трудової книжки заявниця працювала в різних цехах. Відтак для зарахування до пільгового стажу періодів роботи в ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» необхідно долучити уточнюючі довідки, які містять посилання на всі постанови КМУ, які діяли в період роботи заявниці, а також розбити періоди пільгової роботи  згідно періодів дії зазначених постанов. Також у спірному рішенні зазначено, що для зарахування до страхового стажу  періодів роботи  з 2004 року по 2018 рік  згідно персоніфікованих даних  необхідно подати коригуючи, оскільки згідно персоніфікованих даних  заявниця зазначена як « ОСОБА_3 », а згідно паспорту « ОСОБА_4 » (а.с. 17).   
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.08.2021 року у справі № 200/7687/21, залишеному без змін постановою апеляційного суду від 19.01.2022 року, скасовано рішення від 26.05.2021 року № 053130006834 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи на ПАТ Новокраматорський машинобудівний завод відповідно до довідок № 017/27 від 31.07.2019 року та № 582-к від 27.05.2019 року, а саме з 01.11.1989 року по 09.03.2017 року; зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.05.2021 року з врахуванням включеного пільгового стажу роботи за Списком № 2 з 01.11.1989 року по 09.03.2017 року та з врахуванням висновків суду, з часу звернення за призначенням пенсії (а.с. 18-26).
На виконання рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 20.05.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та рішенням відповідача №053130006834 від 08.02.2022 року відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку на дату звернення. 
Вік позивача на дату звернення від 20.05.2021 року становить 51 рік 09 місяців. За результатами виконання рішення суду від 18.08.2021 року у справі № 200/7687/21 страховий стаж ОСОБА_2 становив 31 рік 06 місяців 28 днів, у тому числі пільговий стаж за Списком № 2 – 26 років 10 місяців 15 днів (а.с. 13).
Згідно п.п. 1, 6 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно ст.12 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
За п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що були чинні на період роботи особи.
За ч.6 ст.114 Закону № 1058-ІV та ч. 5 ст.13 Закону №1788-XII контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
За п. «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ, у редакції чинній до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Cписком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, який набув чинності з 01.04.2015 року, віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017 року текст Закону №1058-ІV доповнений, зокрема, ст.114, згідно із п.2 ч.2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.
Отже, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: п. «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ, у редакції Закону №213-VІІІ від 02.03.2015 року та п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року, в редакції Закону №2148-VІІІ від 03.10.2017.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, п.2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ.
Згідно п.1 резолютивної частини рішення КСУ №1-р/2020 від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п. «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015.
За п.3 цього рішення КСУ застосуванню підлягає ст.13 Закону №1788-ХІІ для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаній нормі, в наступній редакції: «на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад 1 показників, затверджуваним КМУ, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: п. «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ, в редакції згідно із рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, в редакції Закону №2148-УІІІ від 03.10.2017.
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за п. «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ, в редакції згідно із рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та 55 років за п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058-ІV.
В рішенні від 23.01.2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, ст.13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII (пункт 1 рішення №1-р/2020).
За такого правового регулювання ключовими питаннями справи є:
а) можливість застосування юридичної позиції, що сформована в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, до п. 2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»;
б) визначення кола осіб при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, на яких поширюється дія суперечливих норм Законів України №1788-ХІI та №1058-IV;
в) нормативне визначення величини показника вікового цензу при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
За ст.151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
За ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно п. 3.1 рішення КСУ №1-р/2020 від 23.01.2020 року за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абз.2 п.п.4.3 п.4 мотивувальної частини рішення від 27.02.2018 №1-р/2018). Відповідно до змісту ст. 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.
У контексті предмету спору Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з п.2 резолютивної частині рішення КСУ №1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення (тобто з 23.01.2020).
За п.3 резолютивної частини рішення КСУ від 23.01.2020 року №1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах.
Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону №1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.
Грунтуючись на юридичній позиції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.
Проте положення п.2 розділу XV Закону №1058-IV в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 перешкоджають таким особам у реалізації права на пенсію на пільгових умовах за Законом №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VII.
За позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 04.06.2019 року №2-р/2019 (п. 3.1 та 3.2 мотивувальної частини), до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.
За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів в рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011.
За ч.4 ст.7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
За такого правового регулювання та встановлених обставин суд доходить висновку, що п.2 ч.2 ст.114, абз.2,3 п.2 розділу XV Закону №1058-IV, за своїм змістом і правовою природою є такими, що не відповідають Конституції України, тому суд вирішує справу без застосування цих норм, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020.
Згідно ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління , на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.
Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.
В контексті вимог ст.ст. 6, 8, 22, 46, 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі №1-р/2020 щодо порушень ч.1 ст. 8 Конституції України внаслідок підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи мають враховуватись всіма суб`єктами владних повноважень.
Європейський суд з прав людини у п. 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Велика Палата Верховного суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.
Враховуючи, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 31 рік 6 місяців 28 днів, у тому числі на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 26 років 10 місяців 15 днів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вона має право на пенсію з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року.
Згідно п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 здійснюється згідно з п. «б» ст.13 Закону № 1788, з урахуванням рішення КСУ №1-р/2020 від 23.01.2020 року, застосуванню підлягають положення Закону України №1788-XII.
Згідно п. «а» ч.1 ст.83 Закону № 1788 пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.
Досягнення позивачем 50-річного віку відбулось 05.08.2019 року, звернення до органів пенсійного фонду відбулось 20.05.2021 року, тобто з пропущенням встановленого строку - 3 місяців з дня досягнення позивачем 50-річного віку.
Таким чином, пенсія позивачу призначається з дня звернення за пенсією.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.02.2022 року №053130006834 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.05.2021 року про призначення пенсії за віком; 
- зобов`язання відповідача з призначити позивачу пільгову пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року з  20.05.2021 року.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі № 200/5253/23 за позовом ОСОБА_1 в інтересах   ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 8 травня 2024 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                  Т.Г. Гаврищук