ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/10354/21  Номер провадження 22-ц/814/1703/24	Головуючий у 1-й інстанції Високих М.С.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І.В.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
представник відповідача – адвокат Букін О.С.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Букіна Олексія Сергійовича

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року, ухвалене суддею  Високих М.С., повний текст складено - дата не вказана

у справі за позовом  ОСОБА_3  до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя, - 
В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2021 року ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2  про поділ майна подружжя, в якому просила судстягнути з відповідача компенсацію вартості частини автомобіля «SKODA OCTAVIA», 2006 року випуску, у розмірі 75 325,00 грн. 

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували з 16.09.2011 року у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року. За час шлюбу було придбано автомобіль марки Skoda модель Octavia, 2006 року випуску, право власності на який було реєстровано за  ОСОБА_2 . Звідповіді на адвокатський запит позивач дізналася, що відповідач потайки реалізував без згоди колишньої дружини спірний автомобіль, тому вона просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію частини вартості цього автомобіля. 

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.02.2022 року позовну заяву  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя прийнято та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні на 03.03.2022 року (а.с. 24).

22.02.2022 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла зустрічна позовна заява представника  ОСОБА_2  – адвоката Мякоти О.Ю. до ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору міни та встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 31-35), в якому представник відповідача просила суд визнати довіреність від 20.11.2019 року, видану ОСОБА_2 на підставі усного договору доручення, якою уповноважено ОСОБА_6 розпоряджатися автомобілем Skoda модель Octavia, 2006 року випуску, посвідчену приватним нотаріусом Хоменко А.В. за реєстровим №3027, та договір купівлі-продажу транспортного засобу Skoda модель Octavia А7, 2013 року випуску, від 20.11.2019 року удаваними правочинами; визнати укладеним 20.11.2019 року договір міни між  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , за яким  ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_5 автомобіль Skoda модель Octavia, 2006 року випуску, та грошові кошти в сумі 150 000,00 грн., а ОСОБА_5 передав у власність  ОСОБА_2 автомобіль Skoda модель Octavia А7, 2013 року випуску; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що договір міни автомобілів від 20.11.2019 року, укладений між  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , був вчинений зі згоди  ОСОБА_3 . 

Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

03.10.2022 року до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла справа №641/10354/21, яка на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Високих М.С. (а.с. 54).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.11.2022 року справу прийнято до провадження з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 55).

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2023 року у прийнятті зустрічного позову  ОСОБА_2  до ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору міни та встановлення факту, що має юридичне значення та у задоволенні клопотання представника відповідача про здійснення переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Одночасно судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та визнано обов`язковою участь сторін у справі для дачі особистих пояснень (а.с. 77-79). 

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 рокуцивільний позов ОСОБА_3  до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено. 
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з  ОСОБА_2   на користь  ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 75 325,00 грн., що становить 1/2 частину вартості транспортного засобу марки Skoda модель Octavia, 2006 року випуску, 908 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суду не було надано належних та допустимих доказів того, що при укладенні відповідачем 22.05.2020 договору купівлі-продажу автомобіля ним була отримана згода колишньої дружини і вони домовилися про розподіл спільного майна. Набуття майна за час шлюбу є підставою для виникнення у подружжя права спільної сумісної власності майна. У разі, коли презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, не спростовано, за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. За таких обставин, враховуючи, що спірний транспортний засіб було відчужено без згоди іншого з подружжя, доказів того, що отримані за продаж автомобілів коштів були витрачені спільно суду надано не було, суд прийшов до висновку про необхідність присудження на користь іншого з подружжя грошової компенсації вартості частини автомобіля, яка не оспорювалася сторонами, тому позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню. 

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Букін О.С., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено порушення процесуального права у зв`язку із розглядом справи у порядку спрощеного провадження, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Вказує, що справа № 641/10354/21 за позовом ОСОБА_1 розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, проте, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин. Оскільки спір про поділ майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник саме з сімейних відносин, то розгляд справи №641/10354/21 відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України мав здійснюватися у порядку загального позовного провадження. Окрім того, на розгляді в порядку загального позовного провадження наголошував відповідач при зверненні із зустрічним позовом у справі, однак судом у порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а також без врахування думки сторони відповідача було розглянуто справу в порядку спрощеного провадження. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 193 ЦПК України у випадку пред`явлення зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Наведене порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення на підставі п. 7 ч. 3, ст. 376 ЦПК України. Посилається також на протиправну відмову згідно ухвали від 28.07.2023 року у прийнятті судом зустрічної позовної заяви про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору міни та встановлення факт, що має юридичне значення Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги зустрічної позовної заяви безпосередньо стосуються предмету спору (автомобіль SKODA OCTAVIA, 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_1 ), задоволення зустрічного позову могло повністю виключити задоволення первісного позову, а спільний розгляд наведених позовів був єдиним можливим шляхом належного, повного та об`єктивного розгляду спору, що виник між сторонами. При цьому, суд не послався на жодну з коректних (релевантних) норм ЦПК України, не було застосовано норму закону, який підлягав застосуванню, а саме ч. 2, 3, 4 ст. 193 ЦПК України – прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднання вимог в одне провадження та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду. Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи в частині правої оцінки письмовим доказам з врахуванням їх взаємозв`язку. Вказує, що зі змісту листування між сторонами вбачається те, що позивач була повідомлена про намір відповідача здійснити обмін авто з доплатою, вона надала однозначну згоду на такий обмін, не вимагала будь-яких компенсацій за автомобіль, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_4 від 21.11.2019 року №5557 щодо набуття ОСОБА_2 автомобіля марки SKODA OCTAVIA A7, 2013 року в особисту приватну власність. Тобто, позивач ОСОБА_3 була обізнана про намір відповідача здійснити обмін з доплатою автомобіля SKODA OCTAVIA, 2006 р.в., який був придбаний в шлюбі, на автомобіль SKODA OCTAVIA, 2013 р.в. Додаткові письмові пояснення представника відповідача судом жодним чином не відображено у рішенні суду та не надано правої оцінки їх змісту. А саме, що автомобільSKODA OCTAVIA, 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , що є предметом спору, був придбаний відповідачем ОСОБА_2 повністю за особисті кошт (за кошти, які були наявні у позивача в результаті поділу спільних коштів від продажу нерухомого майна та за кошти, які були подаровані позивачу батьком). Крім того, судом не надано правової оцінки та не враховано позицію позивача, що була озвучена в судому засідання у справі, а саме, що між сторонами були здійснено поділ коштів у результаті продажу нерухомого майна - на придбання автомобіля SKODA OCTAVIA, 2006 року випуску, позивач фактично визнала факт придбання відповідачем автомобілю SKODA OCTAVIA, 2006 року випуску за особисті кошти. Однак, судом не було надано жодної належної правової оцінки письмовим доказами у справі з урахуванням їх взаємного зв`язку та взаємної залежності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 16.09.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції складено актовий запис №1633.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року (справа №641/8008/19), яке набрало законної сили 05.12.2019 року (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 від 07.08.2021 року ОСОБА_7 та  ОСОБА_4 уклали шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено актовий запис №3099. Після державної реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_8 » (а.с. 10).

Відповідно до інформації наданої Головним сервісним центром від 06.12.2021 року за вих. №31/1936аз на адвокатський запит від 27.11.2021 року, автомобіль SKODA OKTAVIA 2006, номер кузова НОМЕР_3 , був зареєстрований 26.05.2018 року у ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області за  ОСОБА_2 на підставі договору, укладеного у СГ №122 від 22.05.2018 року. 

22.05.2020 року у ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області зазначений транспортний засіб перереєстрований з  ОСОБА_2 на ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ №6341/2020/20008365 від 22.05.2020 року, та доручення продавця, серія НОН №122130 від 06.05.2020 року, виданого приватним нотаріусом Хоменко А.В., довірена особа ОСОБА_10 (а.с. 13-14).

Згідно довідки судового експерта ОСОБА_11 №23 від 18.12.2021 року, середня ринкова вартість автомобіля SKODA OKTAVIA, V = 1600 см. куб., тип топлива бензин, КПП механічна, тип кузову універсал, 2006 року випуску на 18.12.2021 складає 150 650 грн.

Як зазначив суд першої інстанції, у суді першої інстанції сторони визнали ті обставини, що перебували у шлюбі, який було між ними розірвано у 2019 році та те, що у період шлюбу у 2018 році було придбано автомобіль SKODA OKTAVIA 2006, який був зареєстрований за відповідачем. 

Також відповідачем не оспорювалася вартість спірного автомобіля, що була визначена судовим експертом. 

Судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2020 року відповідачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля SKODA OKTAVIA 2006. 

У суді першої інстанції відповідач  ОСОБА_2 пояснив, що фактично він не продав, а обміняв цей автомобіль на більш новий автомобіль SKODA OKTAVIA 2013 і позивач була обізнана про це, надала свою згоду. Також за твердженням відповідача спірний автомобіль було придбано ним за свої особисті кошти від продажу майнових прав на квартиру. 

Позивач в ході розгляду справи у суді першої інстанції не заперечувала, що дійсно у шлюбі вони продали майнові права на квартиру, однак кошти не ділили, а витратили на потреби сім`ї. Щодо надання нею нотаріально посвідченої заяви ствердила, що була обізнана про купівлю відповідачем нового автомобіля, однак, не погоджувалася на відчуження ним спільного транспортного засобу. 

При вирішенні спору, суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом ст. 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ст. 68 СК України).

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно із ч.2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Таким чином, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України тастаттею 372 ЦК України.
Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах №235/9895/15-ц, №404/1515/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Якщо автомобілі, придбані під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відчужені без згоди іншого із подружжя, на користь того подружжя, який не надав згоди на їх відчуження, підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, що узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №127/7029/15-ц та від 05.10.2020 року у справі №537/78/19, відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15.

Щодо поданого зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем в межах здійснення судового провадження Комінтернівським районним судом м. Харкова було подано зустрічний позов, питання про прийняття якого до спільного розгляду вирішено не було. 

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2023 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору міни та встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено, з роз`ясненням йому права на звернення до суду з вказаним позовом у загальному порядку.

На підтвердження заперечень проти позову до відзиву стороною відповідача були надані протоколи огляду персонального комп`ютеру адвокатом та копія рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.04.2023 щодо визначення місця проживання спільної дитини сторін з батьком. 

В цій частині суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані відповідачем докази не доводять його тверджень про придбання спірного автомобіля за його особисті кошти, як і не спростовують доводів позивача про те, що відчуження автомобіля відбулося без її згоди. 

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості частини автомобіля «SKODA OCTAVIA», 2006 року випуску, у розмірі 75 325,00 грн. 

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову і підстави для його скасування відсутні.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 16.09.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між сторонами розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року (справа №641/8008/19), яке набрало законної сили 05.12.2019 року.

Спірний автомобіль SKODA OKTAVIA 2006, номер кузова НОМЕР_3 , був зареєстрований 26.05.2018 року у ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області за ОСОБА_2 на підставі договору, укладеного у СГ №122 від 22.05.2018 року. 

22.05.2020 року у ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області зазначений транспортний засіб перереєстрований з ОСОБА_2 на ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ №6341/2020/20008365 від 22.05.2020 року, та доручення продавця, серія НОН №122130 від 06.05.2020 року, виданого приватним нотаріусом Хоменко А.В., довірена особа ОСОБА_10 (а.с. 13-14).

Згідно довідки судового експерта ОСОБА_11 №23 від 18.12.2021 року, середня ринкова вартість автомобіля SKODA OKTAVIA, V = 1600 см. куб., тип топлива бензин, КПП механічна, тип кузову універсал, 2006 року випуску на 18.12.2021 складає 150 650 грн.

Отже, як встановлено судом першої інстанції, спірний автомобіль придбаний сторонами у період шлюбу, є їх спільним сумісним майном, був відчужений відповідачем після розірвання шлюбу у травні 2020 року, тому підлягає поділу шляхом стягнення компенсації його ринкової вартості з відповідача на користь позивача.

По справі також вбачається, що 22.02.2022 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла зустрічна позовна заява представника  ОСОБА_2  – адвоката Мякоти О.Ю. до ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору міни та встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 31-35).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2023 року у прийнятті зустрічного позову  ОСОБА_2  до ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору міни та встановлення факту, що має юридичне значення та у задоволенні клопотання представника відповідача про здійснення переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовлено (а.с. 77-79). 

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2023 року не була оскаржена в апеляційному порядку стороною відповідача, є чинною.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, сторона відповідача не просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2023 року, а наведення у мотивувальній частині апеляційної скарги підстав щодо її незаконності, на які посилається сторона відповідача, не є підставою для скасування вказаної ухвали суду, отже, вказана ухвала суду не є предметом даного апеляційного розгляду, зустрічна заява не розглядалася судом першої інстанції; фактичні обставини, зазначені у ній, судом не досліджувалися та не встановлювалися; рішення суду по ній не ухвалювалося, тому апеляційним судом не можуть братися до уваги фактичні обставини, викладені у зустрічній позовній заяві.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не заявлялися самостійні вимоги про визнання автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 р.в., його особистою приватною власністю у порядку п.3 ч.1 ст. 57 СК України як майно набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Стороною відповідача суду першої інстанції не надано доказів про те, що подружжя після припинення фактичних шлюбних відносин добровільно поділило майно, набуте у шлюбі, і що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача. Відповідачем не було спростовано належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно - автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 р.в., яке набуте ними у період шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено порушення процесуального права у зв`язку із розглядом справи у порядку спрощеного провадження, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, щ о виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Крім цього, вбачається , що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2023 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову  ОСОБА_2  до ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору міни та встановлення факту, що має юридичне значення, тому у задоволенні клопотання представника відповідача про здійснення переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження було відмовлено (а.с. 77-79), т.я. згідно ч. 4 ст. 193 ЦПК України у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції протиправно відмовлено у прийнятті судом зустрічної позовної заяви про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору міни та встановлення факт, що має юридичне значення, що відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, що спільний розгляд наведених позовів був єдиним можливим шляхом належного, повного та об`єктивного розгляду спору, що виник між сторонами, то як наголошувалося вище у мотивувальній частині постанови, сторона відповідача не оскаржила ухвалу суду першої інстанції від 28.07.2023 року безпосередньо після її постановлення, а також вона не є предметом даного апеляційного оскарження, тому апеляційний суд позбавлений на цій стадії процесу давати правову оцінку вказаній ухвалі суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються фактичних обставин зустрічної позовної заяви та надані до неї письмові докази з урахуванням їх взаємозв`язку (листування між сторонами, обізнаність позивача про намір відповідача здійснити обмін авто з доплатою, про згоду позивача на такий обмін, що позивач не вимагала будь-яких компенсацій за автомобіль тощо) не можуть братися до уваги апеляційним судом при перегляді законності і обгрунтованості рішення суду першої інстанції, оскільки ці обставини та докази зустрічної позовної заяви не досліджувалися судом першої інстанції, зустрічний позов судом першої інстанції не розглядався, рішення по ньому не ухвалювалося, не є предметом апеляційного оскарження та перегляду апеляційним судом.

 Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано правової оцінки та не враховано позицію позивача,  яка була озвучена у судому засідання у справі, а саме, що між сторонами були здійснено поділ коштів у результаті продажу нерухомого майна - на придбання автомобіля SKODA OCTAVIA, 2006 року випуску, що позивач фактично визнала факт придбання відповідачем автомобілю SKODA OCTAVIA, 2006 року випуску, за особисті кошти, однак, судом не було надано жодної належної правової оцінки письмовим доказами у справі з урахуванням їх взаємного зв`язку та взаємної залежності, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки виходять за предмет та підставу позовних вимог позивача ОСОБА_3 . Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 р.в., номер кузова НОМЕР_3 , був придбаний у шлюбі та зареєстрований 26.05.2018 року за ОСОБА_2 на підставі договору від 22.05.2018 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 04.11.2019 року, яке набрало чинності 05.12.2019 року. З договору купівлі-продажу від 20.11.2019 року, який доданий до зустрічної позовної заяви вбачається, що 20.11.2019 року, тобто після ухваленні рішення суду про розірвання шлюбу та до набрання ним чинності, ОСОБА_2 придбав новий автомобіль Skoda модель Octavia А7, 2013 року випуску (а.с. 43). Позивач ОСОБА_3 надала нотаріально посвідчену заяву про те, що цей автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_2 (а.с. 45). Спірний автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 р.в., був проданий ОСОБА_2 покупцю ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2020 року (а.с. 13). Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини про те, що спірний автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 р.в., є спільним сумісним майном сторін як набуте у шлюбі, тому підлягає поділу між ними шляхом стягнення на користь позивача з відповідача частини його вартості. 

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди сторони відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну  скаргу  представника  ОСОБА_2  – адвоката Букіна Олексія Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення  Ленінського районного суду м.  Полтави від 21 грудня  2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
       
       Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов