ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

   Головуючий суддя у першій інстанції: Ковальчук В.Д.

17 червня 2024 року	Львів	Справа № 140/53/24 пров. № А/857/10869/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого-судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року   у справі № 140/53/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 777 Трейдінг Груп» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,   -
ВСТАНОВИВ:
03.01.2024р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «777 Трейдінг Груп» (далі по тексту ТзОВ « 777 Трейдінг Груп») звернувся з позовом до Волинської митниці, в якому просив суд: 
-визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 15.11.2023р. №UA205050/2023/000742/2.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2024р. позов задоволено. 
Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Волинська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду   від 01.04.2024р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
17.10.2023р. ТОВ “777 ТРЕЙДІНГ ГРУП” (покупець) та Womy equipment supply B.V. (Нідерланди) (продавець) уклали зовнішньоекономічний контракт №17102023, за умовами якого продавець зобов`язався поставити і передати у власність покупця товар - транспортні засоби, а саме автобуси VDL Ambassador SB 200 vin НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , vin НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 , а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, визначених контрактом. Загальна сума контракту становить 24000 євро, а ціна однієї одинці товару – 6000 євро. 
Умови поставки і вантажовідправник обговорюється додатково у товаросупровідних документах, відповідно до правил Інкотермс в редакції 2010 року. Оплата здійснюється безготівковим розрахунком на валютний рахунок продавця шляхом оплати з розрахункового рахунку покупця. Форма оплати - передоплата.
17.10.2023р. з метою виконання договірних зобов`язань згідно контракту №17102023 продавець Womy equipment supply B.V. надав покупцю рахунок-фактуру (інвойс) №10230875 від 08.11.2023р. на оплату товару - транспортного засобу (автобуса) VDL Ambassador 200 з ідентифікаційним номером (vin) № НОМЕР_4 на суму 6000 євро. 
09.11.2023р. оплата за товар згідно рахунку-фактури (інвойсу) №10230875 від 08.11.2023р. здійснена покупцем на рахунок продавця, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №34 на загальну суму 24000,00 євро (за чотири транспортних засобів). 
Із змісту рахунку-фактури (інвойсу) №10230875 від 08.11.2023р., з посиланням на контракт №17102023 від 17.10.2023р.,  видно, що поставка транспортного засобу здійснюється на умовах поставки EXW Zevenbergen (Нідерланди), що відповідно до Інкотермс в редакції 2010 року означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Всі ризики випадкового псування і загибелі товару, починаючи з моменту надання його продавцем (експортером), несе покупець. Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори. Тобто всі додаткові витрати покладаються на покупця, які включаються до митної вартості, а тому повинні бути належним чином підтвердженні. 
13.11.2023р. позивач в порядку електронного декларування подав до Волинської митниці митну декларацію №23UA205050073043U1 з описом товару – “Автобус міський, що був у використанні: марка згідно  довідником - VDL BERKHOF модель згідно довідником - AMBASSADOR 200 - (кузов, шасі, рама) № НОМЕР_4 , включаючи водія, загальна к-сть сидячих - 40 місць, загальна к-сть стоячих - 43 місця, для людей з обмеженими можливостями - 1 місце, призначення для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, тип двигуна - дизель - робочий об`єм циліндрів двигуна 6693 см. куб., номер двигуна – невизначений, потужність - 160kw, колісна формула - 4х2, календарний рік виготовлення – 2008, модельний рік виготовлення - 2008. Країна виробництва - (NL). Торгівельна марка “VDL”, де в графі 42 МД вказано ціну транспортного засобу у розмірі 6000,00 Євро. В графі 45 зазначено митну вартість товару з урахуванням витрат на транспортування в сумі 261252,00 грн (еквівалентно 6778,37 євро), яку визначено за 1 методом визначення митної вартості товару – за ціною контракту.
З метою підтвердження обґрунтованості заявленої у МД митної вартості товару та обраного методу її визначення разом з МД декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) №10230875 від 08.11.2023р.; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № AF01185137 від 10.11.2023р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 21.08.2023р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 від 06.11.2023р.; банківський платіжний документ, що стосується товару - платіжну інструкцію №34 від 09.11.2023р.; калькуляцію транспортних витрат від 13.11.2023р.; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №780 від 13.11.2023р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №17102023 від 17.10.2023р.; договір про надання послуг митного брокера №24/01 від 24.01.2022р.; інші некласифіковані документи - довідку №131123078 від 13.11.2023р.; інші некласифіковані документи - фото від 13.11.2023р.;копію митної декларації країни відправлення №MRN23NLCDDIGFQMSADDA5 від 09.11.2023р.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, митний орган у зв`язку з наявністю розбіжностей в поданих документах, в електронному повідомленні 14.11.2023р. декларанту згідно ст.ст.53 та 54 МК України у 10-ти денний термін запропоновано подати такі документи: 1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається; 7) виписку з бухгалтерської документації; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Декларант надав: проформу від 23.10.2023р. б/н; договір про надання послуг від 01.11.2023р. №03/11; акт прийому-передачі від 13.11.2023р. №13/11, лист від одержувача товару від 15.11.2023р. б/н. В проформі від 23.10.2023р. б/н вказані умови оплати: 20% передоплата для резервації та повна оплата перед доставкою. Надана платіжна інструкція від 09.11.2023р. №34 не відповідає даним умовам оплати. 
Крім того, проформа не завірена продавцем. Продавець згідно контракту від 17.10.2023р. №17102023 який зареєстрований в Нідерландах, поставка згідно транспортних документів здійснюється з Нідерландів, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 06.11.2023р. №A53295010 видане в Австрїї. Документів, які б спростовували чи пояснювали наявні розбіжності, декларантом не надано. Решту витребуваних документів декларант відмовився надати, про що вказано в заяві від 15.11.2023р. б/н.
15.11.2023р. Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2023/000742/2 та сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення  №UA205050/2023/033831.
Із змісту графи 33 оскаржуваного рішення від 15.11.2023р. №UA205050/2023/000742/2 видно, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару встановлено, що  документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: вартість товару згідно інвойсу від 08.11.2023р. №10230875 не відповідає сумі оплати згідно платіжної інструкції від 09.11.2023р. №34. 
Також, декларант не надав транспортних (перевізних) документів. Надана калькуляція транспортних витрат, проте не надано документів, які б підтверджували суму даних витрат. В п.5 Контракту від 17.10.2023р. №17102023 визначена форма оплати - передоплата. Надано платіжну інструкцію від 09.11.2023р., однак, товар оформлений на експорт 08.11.2023р. (згідно копії митної декларації країни відправлення №MRN23NLCDDIEXD9TADDA2), а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 виписане на покупця товару 06.11.2023р.. Відповідно до калькуляції транспортних витрат перевезення здійснюється з Нідерландів. Однак, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 06.11.2023  №A53295010 видане в Австрїї.
Товар випущено у вільний обіг за МД №23UA205050073189U1 від 15.11.2023р. з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Із змісту ст.52 МК України видно, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.4,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
ч.3 ст.53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.
Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені ст.53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару, зокрема: рахунок-фактуру (інвойс) №10230875 від 08.11.2023р.; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № AF01185137 від 10.11.2023р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 21.08.2023р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 від 06.11.2023р.; банківський платіжний документ, що стосується товару - платіжну інструкцію №34 від 09.11.2023р.; калькуляцію транспортних витрат від 13.11.2023р.; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №780 від 13.11.2023р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №17102023 від 17.10.2023р.; договір про надання послуг митного брокера №24/01 від 24.01.2022р.; інші некласифіковані документи - довідку №131123078 від 13.11.2023р.; інші некласифіковані документи - фото від 13.11.2023р.; копію митної декларації країни відправлення №MRN23NLCDDIGFQMSADDA5 від 09.11.2023р..
Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірних товарів, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні ознаки підробки або розбіжності щодо вартості товару, та документи містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Так, контрактом №17102023 від 17.10.2023р. визначено, що загальна сума контракту становить 24000 євро, а ціна однієї одинці товару – 6000 євро.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) від 08.11.2023р. №10230875 вартість товару (автобуса VDL Ambassador 200 з ідентифікаційним номером (vin) № НОМЕР_4 ) становить 6000,00 євро, що узгоджується з умовами контракту.
Ціна товару в рахунку-фактурі від 08.11.2023р. №10230875 відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №23UA205050073043U1 від 13.11.2023р.
Разом тим, митний орган в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 15.11.2023р. №UA205050/2023/000742/2 встановив розбіжності у поданих документах, а саме: вартість товару згідно інвойсу від 08.11.2023р. №10230875 не відповідає сумі оплати згідно платіжної інструкції від 09.11.2023р. №34. Також, декларант не надав транспортних (перевізних) документів. Надана калькуляція транспортних витрат. Проте, не надано документів, які б підтверджували суму даних витрат. В п.5 Контракту від 17.10.2023р. №17102023 визначена форма оплати - передоплата. Надано платіжну інструкцію від 09.11.2023р. Однак, товар був оформлений на експорт 08.11.2023р. (згідно копії митної декларації країни відправлення №MRN23NLCDDIEXD9TADDA2), а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 виписане на покупця товару 06.11.2023р. Відповідно до калькуляції транспортних витрат перевезення здійснюється з Нідерландів. Однак, як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 06.11.2023р.  №A53295010 видане в Австрїї.
Стосовно покликань митного органу як в рішенні про коригування так і в апеляційній скарзі, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.4  ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Тобто, банківський платіжний документ, якщо оплата здійснена, є основним документом, що підтверджує ціну товару, що є однією зі складових митної вартості товару. 
Колегія суддів зазначає, що ціна продажу імпортованих товарів – це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах (інвойсах). Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно ч.2 ст.53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Водночас, банківський платіжний документ підтверджує лише факт оплати за придбаний товар (-и). При цьому, сума оплати може не відповідати фактурній вартості, оскільки може підтверджувати також оплату за інші товари, які підлягають розмитненню за іншими інвойсами.
У даному випадку до МД №23UA205050073043U1 від 13.11.2023р. декларант додав платіжну інструкцію в іноземній валюті №34 від 09.11.2023р. на загальну суму 24000,00 євро, де у графі 70 “Призначення платежу” даного банківського платіжного документу містилось лише посилання на контракт №17102023 від 17.10.2023р., загальна сума якого становить 24000,00 євро. Відсутність у даному платіжному документі інформації про інвойс (-и), на виконання якого (яких) здійснено оплату за товар (-и), на думку суду, не може слугувати підставою ставити під сумнів вартість за одиницю товару, оскільки відповідно до п.2  контракту №17102023 від 17.10.2023р. становить 6000 євро за одиницю товару.  
Отже, вартість товару згідно інвойсу від 08.11.2023р. №10230875, яка не відповідає сумі оплати згідно платіжної інструкції від 09.11.2023р. №34, не може вважатися розбіжністю у поданих документах, оскільки вартість за одиницю товару чітко обумовлена умовами контракту №17102023 від 17.10.2023р.
Факт оплати товару 09.11.2023р. після оформлення товару на експорт 08.11.2023р., а також зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 06.11.2023р. №A53295010 покупця товару не змінює вартості товару, яка визначена в інвойсі від 08.11.2023р. №10230875.
Також не впливає на митну вартість те, що поставка згідно транспортних документів здійснюється з Нідерландів, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 06.11.2023р. №A53295010 видане в Австрїї.
До витрат, понесених покупцем, відповідно до п.5 ч.10 ст.58 МК України належать витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Такі витрати є складовою митної вартості.
За обставин цієї справи, позивач поніс витрати з перевезення товару від місця передачі товару перевізнику з м. Zevenbergen (Нідерланди) до кордону України, що відповідає умовам поставки EXW (що і було зазначено у графі 20 митної декларації №23UA205050073043U1 від 13.11.2023р.).
На підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару до МД №23UA205050073043U1 від 13.11.2023р. декларант надав калькуляцію витрат по доставці автобуса – VDL Ambassador SB 200, vin № НОМЕР_4 , від 13.11.2023р., відповідно до якої витрати по доставці автобуса за маршрутом Zevenbergen (Нідерланди) – Ягодин (Україна) становлять 30000,00 грн., в тому числі: витрати на ПМП – 22000,00 грн.; дохід та нарахування на дохід водія – 6200,00 грн; інші витрати – 1800,00 грн. Відповідно до цієї калькуляції страхування за рахунок ТОВ “777 ТРЕЙДІНГ ГРУП” не здійснювалось, розвантажувальні та навантажувальні роботи не проводились.
Також, колегія суддів звертає увагу митного органу на те,  що інформація, що міститься у калькуляції витрат по доставці автобуса від 28.08.2023р. в розмірі 30000,00 грн. дає можливість ідентифікувати товар, що транспортувався. Тобто, дана калькуляція містить числове значення витрат щодо транспортування товару до кордону України в розмірі 30000,00 грн. Вказані транспортні витрати включені до митної вартості відповідно до ч.10 ст.58 МК України.
Крім того, додатково на вимогу митного органу надано договір про надання послуг від 01.11.2023р. №03/11; акт прийому-передачі від 13.11.2023р. №13/11, якими підтверджено розмір витрат на транспортування товару, в тому числі до митного кордону України у сумі 30000,00 грн.
Доказів перебування ТОВ “777 ТРЕЙДІНГ ГРУП”  у договірних відносинах з третіми особами, крім продавця, матеріали справи не містять. Будь яких посередницьких та комісійних договорів із третіми особами ТОВ “777 ТРЕЙДІНГ ГРУП” не укладав, щодо придбання вказаного товару, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця не оплачував. Як зазначено у вищенаведеній калькуляції, витрати на страхування за рахунок ТОВ “777 ТРЕЙДІНГ ГРУП” не здійснювались, тому такі документи безпідставно вимагались у декларанта.
Одночасно колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що  безпідставними є вимоги митного органу надати висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, оскільки відповідач не вказав, яким чином такі висновки нададуть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. 
Таким чином, відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Витребувавши виписку з бухгалтерської документації, митний орган не зазначив, які саме відомості вона має підтвердити, у зв`язку із якими недоліками у документах вимагаються та яким чином може усунути виниклі сумніви. Слід зауважити, що запитувані документи за своєю суттю не мають жодного стосунку до вищезгаданих сумнівів митного органу у правильності визначення декларантом митної вартості товару. Тобто, вимога про надання виписки з бухгалтерської документації є необґрунтованою.
Стосовно доводів апелянта, як на підставу для коригування митної вартості товарів на основі якої здійснено коригування митної вартості товару, а саме посилання на сторінку веб-сайту https://www.truck1.eu/buses/city-buses/vdl-berkhof-ambassador-200-a7135433.html, на підставі якого здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.
Можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оспорюваних рішень митний орган використав виключно інформацію з бази даних митного органу. Тобто, відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а опирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. у справі №815/228/17 дійшов висновків, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те,   що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Крім того, колегія суддів зазначає, що будь-яка інформація, отримана від юридичних осіб носить виключно інформативний характер та не є безумовною рекомендацією митному органу визначати митну вартість інших аналогічних/подібних товарів саме за такою вартістю. Кожна зовнішньоекономічна угода містить свої умови, які погоджуються сторонами. Принцип свободи договорів чітко передбачає, що сторони можуть самостійно визначити вартість товару.
Разом з тим, слід зазначити, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
ч.7 ст.54 МК України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019р. у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019р. у справі № 820/6315/15 колегія суддів зазначає, що вимоги ч.3-ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Митний орган не навів жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування додаткових документів, зокрема, що позивач в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, тобто відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Надаючи оцінку доводам апелянта, покладеним в основу прийняття оспорюваних  рішень про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, митний орган не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару задекларованого позивачем, враховуючи таке.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Разом з тим, обов`язок органу доходів і зборів обґрунтовувати причини та порядок здійснення коригування митної вартості встановлюється Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 598.
Так, відповідно до п. 2.1 вказаних Правил № 598, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосування резервного методі (ст.64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні. Покликання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначені митної вартості відповідно до положень ст.59, ст.60, ст.64 кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційний умов тощо.
Тобто, рішення про коригування митної вартості не може ґрунтуватись на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару.
Проте, з огляду на те, що позивач надав вичерпні документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.
Усі документи, надані до митного оформлення позивачем не містять розбіжностей та визначають єдину ціну товару.
Колегія суддів погоджується  також з висновками суду першої інстанції, що декларант надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару за основним (першим) методом. 
Апеляційний суд наголошує, що Волинська митниця як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що надані позивачем документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.
Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р.  у справі №826/2313/16, від 13.06.2019р. у справі №820/6315/15, суд зазначив, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Волинської митниці діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за основним методом. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару є протиправним, яке слід скасувати.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1. від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі        Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Волинської митниці - залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року   у справі № 140/53/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 17.06.2024р.