ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/18739/22                              Суддя (судді) першої інстанції: Коробенка С.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року                                                                                м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Штульман І.В.
суддів:                               Вівдиченко Т.Р., 
                                        Черпака Ю.К.,
при секретарі судового засідання Верес П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року по справі     за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), просив суд:
- скасувати постанову серії ЕАР № 6237337 від 02 грудня 2022 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м. Київ капітаном поліції Марченком О.С., про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою                статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити провадження по справі про зазначене адміністративне правопорушення;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на його користь понесені судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн та суму сплаченого судового збору 496,20 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАР № 6237337 від 02 грудня 2022 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м. Київ капітаном поліції Марченком О.С. про притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 за частиною першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в                 сумі 496,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано до суду доказів підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а отже постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав та підлягала скасуванню.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Департамент патрульної поліції (надалі - апелянт) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що з пояснення особи, яка 02 грудня 2022 року          о 10 год. 28 хв. перебувала в салоні автомобіля марки «VOLKSWAGEN TROC», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якості пасажира та на відеозаписі (VIDEO 1) підтверджується порушення позивачем вимог пункту 8.5.1 Правил дорожнього руху - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, інспектор поліції Марченко О.С. 02 грудня          2022 року виніс стосовно позивача постанову серії ЕАР № 6237337 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі (а.с. 21), у вигляді штрафу у сумі 680 гривень.
Зі змісту оспорюваної постанови відповідача вбачається, 02 грудня 2022 року                 о 10 годин 28 хвилин у місті Київ на вулиці Бойчука, будинок 46, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TROC», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.3 Подвійна суцільна лінія, а саме: здійснив розворот, чим порушив пункт 8.5.1. Правил дорожнього руху - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.
Вважаючи постанову серії ЕАР № 6237337  протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року за № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Частиною першою статті 8 Закону №580-VIII встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За змістом пункту 8 частини першої статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань, у визначених законом випадках, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Колегія суддів звертає увагу, що тільки належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, може підтвердити правомірність накладення на нього адміністративного стягнення та вважається належним доказом по справі.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що на 25 сек. запису VIDEO 1 особа, яка перебувала на передньому пасажирському місці надала інспектору пояснення про причини порушення Правил дорожнього руху позивачем (а.с. 5 апеляційної скарги), що фактично, на думку апелянта, спростовує аргументи позивача про дотримання останнім правил дорожнього руху.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суд від 03 квітня 2024 року з Департаменту патрульної поліції витребувано до 05 квітня 2024 року надати пояснення особи, яка 02 грудня 2022 року о 10 год. 28 хв. перебувала в салоні автомобіля марки «VOLKSWAGEN TROC», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якості пасажира на передньому сидінні та відеозаписи (VIDEO 1, VIDEO 2), які здійснювалися інспектором поліції в той же день на портативну боді-камеру, що передували винесенню постанови відповідачем за серією ЕАР №6237377 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою            статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і підтверджують вчинення такого.
Відповідачем вимоги суду апеляційної інстанції не виконано.
Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що в постанові серії ЕАР № 6237337 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не зазначено інформацію про здійснення відеозапису на камеру (а.с. 21 том І).
Поряд з тим, приписами частини третьої статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами статей 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17, від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17, від 24 липня 2019 року у справі №161/10598/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а,         від 19 лютого 2020 року у справі №607/3394/17, від 27 лютого 2020 року у справі №344/4629/16-а.
В контексті наведеного Верховний Суд у постанові від 05 березня 2020 року у справі №607/7987/17 зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові           від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.
Враховуючи викладене, зважаючи на недоведеність з боку відповідача під час судового розгляду справи події адміністративного правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції щодо скасування постанови від 02 грудня 2022 року серії ЕАР № 6237337 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Щодо співмірності розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом послуги у зв`язку з розглядом даної справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем до матеріалів справи надано копії: договору №21-05/2022 від 21 травня 2022 року про надання правової допомоги; акту №2 приймання-передачі виконаних послуг від 08 грудня 2022 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2698 від 07 листопада 2007 року; квитанції до прибуткового касового ордера №08-12/2022-1 від 08 грудня 2022 року; ордера серії              АН №1096677.
Відтак, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем не було подано заперечень щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, а отже відповідачем не спростовано правомірність стягнення на користь позивача судових витрати на оплату судового збору у сумі 496,20 грн за подання позовної заяви та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Відповідач не довів, що надані послуги були необґрунтованими, беззаперечними відповідачем залишись обставини доцільності надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 272, 286, 299, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман

Судді:                                                                                          Т.Р. Вівдиченко

                                                                                                    Ю.К. Черпак