КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 367/3471/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8941/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Карабаза Н.Ф. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
15 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                      Оніщук М.І.,
судді                                                          Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар                                                     Прокопенко С.В.
за участю:
представника відповідача                    ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми неустойки за невиконаним зобов`язанням за договором та стягнення моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просив:
- стягнути з ОСОБА_3 на його користь неустойку за невиконання зобов'язань за договором про виконання столярних робіт від 21 лютого 2020 року за період з 01 липня 2020 року по 21 липня 2021 року в розмірі 1 079 466 грн. 50 коп.;
- стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок невиконання ним зобов'язання за договором про виконання столярних робіт в розмірі 30 000 грн. 00 коп.;
- стягнути з ОСОБА_3 на його користь понесені судові витрати за надання правової допомоги.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 21.02.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з виконання столярних робіт, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався в строк до липня 2020 року виготовити кухонні меблі, а також двері та сходи.
На виконання умов зазначеного договору позивачем було сплачено відповідачу аванс у розмірі 5000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2020 складало 122 388 грн. 50 коп.
При цьому, на підтвердження передачі авансу при фактичному отриманні зазначеної суми коштів 21.02.2020 ОСОБА_3 власноруч написав розписку, за якою він отримав авансовий платіж та зобов`язався у визначений за домовленістю сторін строк виконати вказані зобов`язання. Подальші розрахунки за виконану роботу було вирішено провести по факту виконання робіт.
Разом з тим, позивач зазначав, що, незважаючи на узгоджені між сторонами умови договору, відповідач їх не виконав та навіть не розпочав виконання робіт. Спочатку відповідач запевняв, що меблі будуть готові пізніше і потрібно зачекати, а потім повідомив, що взагалі відмовляється виконувати вказані столярні роботи та виготовляти меблі.
Після численних звернень до відповідача з вимогою про повернення авансового платежу в результаті невиконання останнім взятих на себе зобов`язань, 21.04.2021 кошти у розмірі 5000 доларів США були повернуті ОСОБА_3 , що також підтверджується відповідною розпискою від 21.04.2021, яка підписана сторонами.
За вказаних обставин, позивач вважав, що за прострочення виконання робіт відповідач зобов`язаний згідно зі ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" сплатити йому неустойку (пеню) у розмірі трьох відсотків річних авансового платежу за кожен день прострочення, починаючи з 01 липня 2020 року по 21 квітня 2021 року у розмірі 1 079 466 грн. 50 коп.
Також, позивач зазначав, що протиправними діями відповідача, які полягають у неналежному виконанні договірних зобов`язань, йому було завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінив на суму 30 000 грн. 00 коп.
Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 15.01.2024 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 106-112).
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, тобто договір є неукладеним. Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведені підстави відшкодування заподіяної йому шкоди відповідачем, не вказано, які саме дії відповідача є неправомірними, що у подальшому потягнуло понесення позивачем збитків та заподіяння моральної шкоди 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, адже фактично між сторонами склалися відносини підряду на підставі розписки від 21.02.2020 року та усних домовленостей, які породжують певні зобов`язання (виконання відповідачем столярних робіт).
При цьому, вказує про свою незгоду з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки діями відповідача, що полягали у невиконанні останнім умов договору щодо взятих на себе зобов`язань по виконанню столярних робіт по виготовленню меблів, та тривале неповернення ним сплаченого авансового платежу, позивачу було завдано моральну шкоду, що виразилася у душевних стражданнях та переживаннях (а.с. 116-123).
Ухвалами Київського апеляційного суду від 21.03.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (а.с. 130-132). 
Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.
Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно зі змістом розписки від 21.02.2020 року, що містить підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 в, взяв авансовий платіж у ОСОБА_2 у розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США для виконання столярних робіт. Термін виконання робіт (двері, сходи, кухня) липень 2020 року. Подальші рахунки по факту виконання робіт.
З розписки від 21.04.2021, що містить підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_2, вбачається, що 21.04.2021 ОСОБА_3 повернув авансовий платіж ОСОБА_2 , отриманий згідно розписки від 21.02.2020 на виготовлення столярних виробів (двері, сходи, кухня) в результаті невиконання робіт.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт укладення 21.02.2020 року між сторонами договору про надання послуг з виконання столярних робіт, а наявна у матеріалах справи розписка від 21.02.2020 року не є договором підряду на виконання певних виду роботи, зокрема столярних робіт, у розумінні положень ст. 635 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК країни) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до частин першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно з частиною 1 статті 865 ЦК України договір побутового підряду - це договір підряду, за яким одна сторона (підрядник), що здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до частини другої статті 865 ЦК України договір побутового підряду є публічним договором, що накладає на підрядника обов`язки виконувати роботи кожному, хто до нього звернеться, встановлюючи однакові умови для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, не маючи права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення договору побутового підряду і відмовлятись від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей виконання відповідних робіт (ст. 633 ЦК України ).
У відповідності до частини третьої статті 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Частина друга статті 867 ЦК України передбачає право замовника в будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті.
Предметом договору побутового підряду є результат роботи підрядника у певній матеріалізованій формі, який задовольняє побутові та інші особисті потреби фізичної особи.
Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.
Разом з тим, відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, за відсутності інших належних та допустимих доказів підписана сторонами розписка від 21.02.2020 року не може слугувати підтвердженням укладення між ними договору про надання послуг з виконання столярних робіт та досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору.
Посилання апелянта на те, що за своєю суттю розписка про отримання коштів за виконання робіт підтверджує як факт укладення договору про надання послуг, так і його умови, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з даної розписки не вбачається, що між сторонами було погоджено істотні умови договору щодо надання послуг з виконання столярних робіт щодо виготовлення кухні, дверей та сходів, а саме: розмір виробів, кількість виробів, вид матеріалу, з якого будуть виготовлятися вироби, визначені строки виконання таких виробів тощо.
Крім того, встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору про надання послуг, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки у позивачем не доведено заподіяння йому збитків та моральної шкоди саме внаслідок неправомірних дій вцідповідача.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд першої інстанції не надав оцінки наданим позивачем доказам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду при їх оцінці, а також особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю позивачем останніх. 
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2024 року поцивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми неустойки за невиконаним зобов`язанням за договором та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 16 травня 2024 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            О.В. Кафідова