Справа № 132/2821/23 
Провадження № 33/801/354/2024
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач: Копаничук С. Г.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року                                                                     м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и л а:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №431907, 09 вересня 2023 року о 00:50 год у с. Корделівка Хмільницького району Вінницької області по автодорозі М21 267 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21074», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу Драгер 7510. Результат огляду – 1,26 ? алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536,8 грн. При винесенні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП наявними у справі доказами.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що суд першої інстанції швидко розглянув справу без його участі, про дату час та місце розгляду справи його не повідомив. Суд не врахував, що на відеозаписі не зафіксовано факт керування ним транспортним засобом. Крім цього, ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, обґрунтовуючи поважність причин його пропуску тим, що вперше апеляційну скаргу його захисником було подано у строк, передбачений ст. 294 КУпАП, однак помилково суд не врахував подання апеляційної скарги за допомогою кур`єрської служби, а не безпосередньо до суду першої інстанції. 
Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 статті 294 КпАП України, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Встановлено, що ОСОБА_1 не брав участь в розгляді справи, а про існування постанови дізнався лише 03 квітня 2024 року. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд розцінює причини пропуску в якості поважних і вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню. 
В судові засідання Вінницького апеляційного суду призначені на 25 квітня 2024 року та 09 травня 2024 року ОСОБА_1 не зявився, хоча повідомлявся судом про день і час розгляду справи за адресою, зазначеною ним в апеляційній скарзі: м. Вінниця, вул. Киянка, 73. 
ОСОБА_1 , як ініціатор апеляційної скарги, має проявляти процесуальну зацікавленість рухом справи та утримуватись від вчинення дій спрямованих на затягування розгляду справи.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки цих осіб.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №431907, 09 вересня 2023 року о 00:50 год у с. Корделівка Хмільницького району Вінницької області по автодорозі М21 267 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21074», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.. 
Огляд  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився   на  місці  зупинки  транспортного засобу за  допомогою  технічного  засобу  «Драгер», в результаті  якого  підтверджено  його перебування   у стані алкогольного сп`яніння внаслідок вмісту 1,26 проміле алкоголю, що зафіксовано відеозаписом з нагрудних камер поліцейських. Як вбачається акту огляду, цей огляд на стан сп`яніння  ОСОБА_1  проведений у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння: різким запахом алкоголю з ротової порожнини, нестійкою ходою, порушенням мови. 
Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.9 ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З матеріалів справи вбачається, що проходження  ОСОБА_1   огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу зафіксовано поліцейським відповідно до положень ст. 266 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров?я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов?язки, зокрема – проходження на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичного огляду для визначення стану сп?яніння.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , не керував транспортним засобом, є безпідставними, оскільки спростовуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля патрульної поліції. 
Як вбачається із вказаних відеозаписів автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_1 було зупинено поліцейськими з використанням проблискових маячків синього та червоного кольору і звукового сигналу. Цим же відеозаписом зафіксовано огляд водія на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер. 
Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної заявника про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не повідомив ОСОБА_1 про дату час та місце розгляду справчи, чим позбавив його надання пояснень, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції неодноразово повідомляв його про розгляд справи за адресою зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення, ця адреса зазначена ним і у апеляційній скарзі. Більше того суд у встановленому законом порядку розміщував оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду з датою, часом розгляду справи. Матеріалами справи підтверджено направлення усієї кореспонденції на зазначену ним же адресу: м. Вінниця, вул. В. Киянка, 73 та повернення з довідкою АТ «Укрпошта» про те, що адресат відсутній за цією адресою, а також за закінченням терміну зберігання. 
В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989).
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.(Рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" №3236/03 від 03.04.2008).
Умисне зазначення ОСОБА_1 адреси, за якою він не проживає і не перебуває свідчить про використання ним прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи та небажання брати участь на всіх етапах розгляду справи. Більше того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надано право висловити пояснення по суті порушення, заявити клопотання, тощо, однак він скористався ними на власний розсуд, не з`явився в судове засідання. 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів на спростування викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, зокрема, щодо факту його керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.
Указані обставини в сукупності з іншими доказами підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші обставини, на які посилається заявник, зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням, підтвердження в ході апеляційного перегляду справи не знайшли та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Суд першої інстанції, відповідно до ст. 245 КУпАП, у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що з урахуванням характеру вчиненого правопорушення є правильним та достатнім і відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ці висновки ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                         С. Г. Копаничук