П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/4584/22	

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар – Афансенко Ю.М.,

за участю: представника позивача – адвоката- Борисенка О.Ю.,
                  представника відповідача – Павлюк В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року у справі № 420/4584/22 за адміністративним позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов, -
                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2022 року ФОП ОСОБА_1  звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про накладення штрафів на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 від 09.11.2021 № 66 та від 08.12.2021 № 73.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області здійснено ряд заходів ринкового нагляду у суб`єкта господарювання ФОП " ОСОБА_1 ". За результатами останніх відповідачем винесено постанови про накладення штрафу на позивача від 09.11.2021 № 66, відповідно до якої позивачем порушено вимоги п.2 ч.2 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" - введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених ст.28 та ч.3 ст.29 цього Закону) та від 08.12.2021 № 73, згідно якої позивач порушила вимоги п.2 ч.4 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" - невиконання або неповне виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 10.09.2021 №356. Вважає постанову від 09.11.2021 № 66 протиправною, оскільки під час перевірки продукції відповідач не з`ясував факту розміщення маркування на підошві взуття, яке було предметом перевірки, позивач не є особою, яка ввела його в обіг, жодних дій, спрямованих на встановлення найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила продукцію, відповідачем не здійснено. Також протиправною є постанова від 08.12.2021 № 73, оскільки остання винесена на підставі рішення від 10.09.2021 № 356 (зі змінами від 06.12.2021 р. № 142), прийнятого в порушення Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", та до закінчення строку, наданого позивачу на його виконання. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що за результатами проведеної в магазині позивача планової перевірки встановлено відсутність маркування на взутті шляхом тиснення, приклеювання, гофрування або прикріплення ярлика, яке було предметом перевірки, що підтверджено записом відеофіксації під час проведення перевірки та актом перевірки характеристик продукції від 10.09.2021 № 2077, який підписано позивачем. 28.10.2021 позивачу вручено вимогу про надання документів на перевіряєму продукцію. Жодних документів що дають змогу відстежити ланцюг постачання продукції на вказану вимогу позивач не надала, що дає змогу ідентифікувати позивача як особу, яка ввела продукцію в обіг, згідно з приписами ч.7 ст.8 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції". З урахуванням наведеного, постанова від 09.11.2021 № 66 є законною та прийнята у відповідності до чинного законодавства. Також рішеннями про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 10.09.2021 № 356 до позивача вжито обмежувальний (корегувальний) захід, а саме: обмежено надання продукції на ринку шляхом приведення продукції у відповідність до встановлених вимог. За результатами позапланової перевірки від 25.11.2021 встановлено невиконання позивачем обмежувальних (корегувальних) заходів, що надалі стало підставою для винесення постанови від 08.12.2021 № 73. Крім того, відповідач відхиляє доводи позивача про передчасність винесення вказаної постанови, оскільки рішеннями про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 10.09.2021 №356 та № 357 визначено строк виконання до 10.11.2021. Також відповідач ставить під сумнів надання пари взуття до суду, оскільки позивач час перевірки від 25.11.2022 ФОП ОСОБА_1 повідомила, що продукція була утилізована. Відповідач зазначає, що позивачем оскаржуються лише постанови про накладання штрафу, при цьому рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, прийняті відповідачем, є окремими індивідуальними актами і тому такі рішення є чинними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 01 січня 2024 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправною та скасував постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м.Одеса, вул.7-а Пересипська, буд.6, код ЄДРПОУ 40342996)  від 08.12.2021 № 73 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).
Стягнув з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м.Одеса, вул.7-а Пересипська, буд.6, код ЄДРПОУ 40342996) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.
Стягнув з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м.Одеса, вул.7-а Пересипська, буд.6, код ЄДРПОУ 40342996) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у сумі 4 000 (чотири тисячі) грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині задоволених позовних вимог, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення в цій частині судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити  у повному обсязі.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції проігнорував, що прийняття Рішення про внесення змін до рішення(нь) від 06.12.2021 № 142 не впливає на прийняття Постанови про накладення штрафу від 08.12.2021 № 73, оскільки, ціллю прийняття Рішення про внесення змін до рішення(нь) від 06.12.2021 № 142 є приведення суб`єктом господарювання продукції яка не відповідає встановленим вимогам у відповідність;
- суд першої інстанції стягуючи із відповідача витрати на правничу допомогу не врахував матеріальний стан Головного управління, практику Верховного Суду, а також в повній мірі не проаналізував заявлений розмір адвокатських витрат із складністю справи, виконаною роботою адвоката та необхідність такої роботи.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині відмови задоволення позовних вимог, ФОП ОСОБА_1 також звернулась до суду із  апеляційною скаргою.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
          - суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що Постанова № 66 про накладання штрафу від 09.11.2021 прийнята на підставі Акта № 3403 від 01.11.2021 та Протоколу №29 від 02.11.2021, якими безпідставно та необґрунтовано встановлено порушення вимог Технічного регламенту.
          - суд першої інстанції не взяв до уваги те, що нанесене на підошву взуття маркування не суперечить вимогам Технічного регламенту та відповідно не може вважатися порушенням правил введення в обіг продукції, відповідно відсутній склад правопорушення, що ставиться позивачеві у вину.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 08.04.2005 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності: оптова торгівля одягом та взуттям (46.42).
В період з 07.09.2021 по 10.09.2021 спеціалістами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області на підставі направлення на проведення перевірки № 2323 від 03.09.2021 проведено позапланову перевірку ФОП " ОСОБА_1 " у сфері державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції, а саме - перевірку характеристик продукції. Предметом зазначеної перевірки стали характеристики іграшок, взуття. 
З метою здійснення заходів державного ринкового нагляду нехарчової продукції відповідачем 07.09.2021 висунуто позивачу вимогу про надання в термін до 10.09.2021 належним чином завірених копій документів: витягу про державну реєстрацію суб`єкта господарювання, документу, який засвідчує повноваження особи представляти інтереси суб`єкта господарювання, паспорт уповноваженої особи, документів, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг та декларації на відповідність продукції вимогам Технічного регламенту на оглянуту продукцію. Також в даній вимозі вказано, що керівник ФОП " ОСОБА_1 " відмовився від ознайомлення з вимогою та отримання одного примірника, що засвідчено підписом уповноваженої особи відповідача, що підтверджується відеозаписом планової перевірки від 07.09.2021 №0000000_00000020210907194558_0007 (20:10).
За результатами проведеної перевірки представниками ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області складено акт перевірки характеристик продукції № 2077 від 10.09.2021, відповідно до якого встановлене наступне порушення чинного законодавства: на продукції, а саме на взутті (DSQUARED2, арт. 31051, ш/к: 2900000008472, розмір 40), відсутнє маркування з інформацією про складові взуття, а саме: відсутня інформація про матеріал, який би становив не менш як 80 відсотків площі поверхні верху взуття, підкладки та устілки, а також 80 відсотків об`єму зовнішньої підошви (піктограми щодо матеріалів - додаток 1 Технічного регламенту). 
Посадові особи ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області дійшли висновку, що позивачем порушено вимоги п.9 додатку 1 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 358 від 06.03.2019.
Спираючись на висновки, викладені в акті № 2077 від 10.09.2021., посадовими особами відповідача прийнято рішення № 356 та № 357 від 10.09.2021, про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів у вигляді обмеження надання продукції на ринку шляхом приведення продукції у відповідність до встановлених вимог та шляхом тимчасової заборони надання продукції на ринку. Термін виконання зазначених рішень визначено до 10.11.2021. 
Вважаючи, що продукція взуття (DSQUARED2, арт. 31051, ш/к: 2900000008472, розмір 40) не відповідає встановленим вимогам по ланцюгу постачання, спеціалістами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області на підставі наказу № 315 від 25.10.2021 в період з 27.10.2021 по 01.11.2021 проведено позапланову перевірку ФОП " ОСОБА_1 " сфері державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції, а саме - перевірку характеристик взуття. 
За результатами проведеної перевірки представниками ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області складено акт перевірки характеристик продукції № 3403 від 01.11.2021, відповідно до якого встановлені наступне порушення чинного законодавства: на продукції, на взутті (DSQUARED2, арт. 31051. ш/к: 2900000008472, розмір 40), відсутнє маркування з інформацією про складові взуття, а саме відсутня інформація про матеріал, який би становив не менш як 80 відсотків площі поверхні верху взуття, підкладки та устілки, а також 80 відсотків об`єму зовнішньої підошви (піктограми щодо матеріалів додаток 1 Технічного регламенту), що зафіксовано в акті перевірки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області № 2077 від 10.09.2021 р. 
Даний акт направлено засобами поштового зв`язку 01.11.2021, відомості про отримання в матеріалах справи відсутні. 
Посадові особи ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області дійшли висновку, що позивачем порушено вимоги п.9 додатку 1 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 358 від 06.03.2019.
На підставі виявленого правопорушення посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області складено протокол № 29 від 02.11.2021, згідно якого позивачем порушено вимоги Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", що полягають у введенні в обіг продукції (додаток 1 до акта перевірки № 3403 від 01.11.2021), яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених ст.28 та ч.3 ст.29 цього Закону). 
На підставі акту перевірки характеристик продукції № 3403 від 01.11.2021, посадовими особами відповідача прийнято рішення № 512 та № 513 від 08.11.2021, про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів у вигляді обмеження надання продукції на ринку шляхом приведення продукції у відповідність до встановлених вимог та шляхом тимчасової заборони надання продукції на ринку. Термін виконання зазначених рішень визначено до 04.01.2022. 
Дані документи направлено позивачу засобами поштового зв`язку 02.11.2021, однак не були вручені та повернуті відповідачу 12.11.2021.
За результатами розгляду акту перевірки характеристик продукції № 3403 від 01.11.2021 та протоколу № 29 від 02.11.2021 посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області встановлено, що позивачем порушено вимоги п.2 ч.2 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" - введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених ст.28 та ч.3 ст.29 цього Закону) та винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 51 000 грн. від 09.11.2021 № 66.
Дану постанову направлено позивачу засобами поштового зв`язку 09.11.2021, однак не були вручені та повернуті відповідачу 23.11.2021.
Внаслідок ненадання інформації про стан виконання рішення № 356 та № 357 від 10.11.2021 на підставі наказу № 3531 від 19.11.2021 співробітниками ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області з 22.11.2021 по 25.11.2021 проведено позапланову перевірку ФОП " ОСОБА_1 ", у сфері державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції, а саме - перевірку характеристик взуття.
З метою здійснення заходів державного ринкового нагляду нехарчової продукції відповідачем висунуто позивачу вимогу про надання в термін до 25.11.2021 належним чином завірених копій документів: витягу про державну реєстрацію суб`єкта господарювання, документу, який засвідчує повноваження особи представляти інтереси суб`єкта господарювання, паспорт уповноваженої особи, документів, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг та декларації на відповідність продукції вимогам Технічного регламенту, а також надати інформацію про те, яким чином виконані рішення про обмежувальні (корегувальні) заходи від 10.09.2021 р. Відомості про ознайомлення із даною вимогою та отримання одного примірника позивачем відсутні, зокрема, відсутній підпис позивача чи відмітка уповноваженої особи про відмову від підпису.
За результатами проведеної перевірки представниками ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області складено акт перевірки стану виконання суб`єктом господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 45 від 25.11.2021, відповідно до якого встановлено, що рішення від 10.09.2021 № 356 не виконане. При виході на позапланову перевірку встановлено, що продукція взуття (DSQUARED2, арт. 31051, ш/к: 2900000008472, розмір 40), відсутня. Під час позапланової перевірки стану виконання рішення ФОП " ОСОБА_1 " повідомлено, що продукція утилізована (копії документів не надано). Будь-якого документального підтвердження того, яким чином виконано рішення про приведення продукції у відповідність до встановлених вимог або інформацію, про те, що продукція приведена у відповідність до встановлених вимог ФОП " ОСОБА_1 " не надано. 
На підставі виявленого правопорушення посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області складено протокол № 32 від 25.11.2021 згідно якого позивачем порушено вимоги Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", що полягають у невиконанні або неповному виконанні рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів (від 10.09.2021 № 356). 
Рішенням відповідача № 142 від 06.12.2021 на підставі ст.33, 34 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", Порядку здійснення контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затверджених Постановою Кабінета Міністрів України  від 05.10.2011 № 1017 за результатами повідомлення ФОП " ОСОБА_1 " внесено зміни до рішень № 356 та № 357 від 10.09.2021 та визначено термін їхнього виконання до 26.01.2022. 
За результатами розгляду акту перевірки стану виконання суб`єктом господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 45 від 25.11.2021 та протоколу №32 від 25.11.2021 посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області встановлено, що позивачем порушено вимоги п.2 ч.4 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" - п.2 ч.4 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" - невиконання або неповне виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 10.09.2021 № 356 та винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 68 000 грн. від 08.12.2021 № 73.
Рішенням відповідача № 159 від 30.12.2021 на підставі ст.33, 34 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", Порядку здійснення контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затверджених Постановою Кабінета Міністрів України від 05.10.2011 № 1017 за результатами повідомлення ФОП " ОСОБА_1 " внесено зміни до рішень № 512 та № 513 від 08.11.2021 та визначено термін їхнього виконання до 15.02.2022. 
Рішення № 142 від 06.12.2021, акт від 10.09.2021 № 3403, протокол № 32 від 25.11.2021, рішення № 159 від 30.12.2021, акт від 25.11.2021 № 45, постанова від 08.12.2021 № 73 та рішення № 512, № 513 від 08.11.2021 направлено позивачу засобами поштового зв`язку 17.01.2021 та 18.01.2021  вручено позивачу. 
Не погоджуючись із постановами про накладення штрафу, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП " ОСОБА_1 " ані під час здійснення перевірок відповідача, ані в ході судового розгляду не надала документів, які містять інформацію про походження продукції та її подальший обіг (договори, товарно-супровідну документацію, первинні документи бухгалтерської звітності, декларації про відповідність технічним регламентам).
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка є особою, що ввела продукцію в обіг, що не відповідає вимогам Технічного регламенту № 358.
Таким чином, суд першої інстанції виснував, що у відповідача були наявні підстави для прийняття оскаржуваної постанови саме у зв`язку з введенням в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, відповідно до п.2 ч.2 ст.44 Закону № 2735-ІV, отже позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 09.11.2021 № 66 задоволенню не підлягає. 
Щодо позовної вимоги про скасування постанови про накладення штрафу від 08.12.2021 № 73, суд  першої інстанції зазначив, що не зважаючи на те, що рішенням № 142 від 06.12.2021 було внесено зміни до рішень № 356 та № 357 від 10.09.2021 та продовжено термін їхнього виконання до 26.01.2022, замість попередньо визначного строку 10.11.2021, відповідачем винесено постанову від 08.12.2021 № 73, згідно якої позивачка порушила вимоги п.2 ч.4 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" - невиконання або неповне виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 10.09.2021 р. № 356. 
На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова від 08.12.2021 № 73 є такою, що прийнята з порушеннями чинного законодавства, є передчасною та позбавляє позивачку можливості виконати вказані рішення, тобто є протиправною, а тому підлягає скасуванню.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів  виходить із таких мотивів
Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлені Законом України від 02.12.2010 р. № 2735-VI "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" (далі - Закон № 2735-VI).
Згідно з абз.8 ст.1 Закону № 2735-ІV державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.
Як визначено ч.1 ст.4 Закону № 2735-ІV метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.
Згідно із п.4 ч.1 ст.11 Закону № 2735-ІV до повноважень органів ринкового нагляду, зокрема, належить проведення перевірок характеристик продукції.
За змістом ст.10 Закону № 2735-VI ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Повноваження та порядок діяльності органів ринкового нагляду, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, встановлюються цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції". Органи ринкового нагляду та сфери їх відповідальності визначаються Кабінетом Міністрів України.
Приписами ч.1 ст.11 Закону № 2735-VI визначено, що з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності органи ринкового нагляду:
- проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування) (пункт 4);
- вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього      Закону      та встановлених вимог (пункт 11).
Згідно із ч.1 ст.15 Закону № 2735-VI посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право:
- проводити у випадках і порядку, визначених цим Законом, перевірки документів та обстеження зразків продукції, відбирати зразки продукції і забезпечувати проведення їх експертизи (випробування) (пункт 1);
- вимагати від суб`єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів. За згодою органу ринкового нагляду документи і матеріали, необхідні для здійснення ринкового нагляду, їх копії можуть надаватися йому мовою оригіналу або іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, якщо ця мова є зрозумілою для посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд. У разі якщо оригінали таких документів і матеріалів складені іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, на вимогу органів ринкового нагляду суб`єкти господарювання зобов`язані у строк не більше ніж тридцять робочих днів за власний рахунок забезпечити їх переклад мовою діловодства та документації державних органів в обсязі, необхідному для здійснення ринкового нагляду (пункт 3);
- складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу до суб`єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції"      та встановлених вимог (пункт 5).
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та який реалізує державну політику, зокрема у сфері ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності.
Пунктом 6 цього Положення визначено, що Держпродспоживслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема:
- здійснювати заходи державного нагляду (контролю) відповідно до закону;
- вимагати відповідно до закону від суб`єктів господарювання усунення виявлених порушень;
- вживати у межах повноважень, передбачених законом, заходів до усунення порушень вимог закону і притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності відповідно до закону;
- складати в установлених законом випадках протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення і приймати за результатами розгляду рішення про накладення штрафів та застосовування інших санкцій, передбачених законом.
Відповідно до п.7 вказаного Положення Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Згідно з п.1 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 № 153, відповідач є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядкований.
Отже, ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області як орган ринкового нагляду наділене повноваженнями здійснювати державний ринковий нагляд щодо позивача, зокрема шляхом перевірки характеристик продукції, яку він реалізує, складати акти за результатами такої перевірки, складати протоколи про адміністративні правопорушення у разі виявлення порушень законодавства, розглядати відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення і приймати за результатами розгляду рішення про накладення штрафів та застосовування інших санкцій, передбачених законом.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області під час проведення планової перевірки ФОП " ОСОБА_1 " у сфері державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлено факт введення в обіг взуття, а саме DSQUARED2, арт. 31051, ш/к: 2900000008472, розмір 40, без маркування з інформацією про складові взуття, а саме: відсутня інформація про матеріал, який би становив не менш як 80 відсотків площі поверхні верху взуття, підкладки та устілки, а також 80 відсотків об`єму зовнішньої підошви. Вказані порушення зафіксовані в акті перевірки № 2077 від 10.09.2021 , згідно з висновками якого це є порушенням п.9 додатку 1 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 358 від 06.03.2019 .
Проте, позивачка, звертаючись до суду першої інстанції із позовом, заперечувала факт виявленого порушення, зазначаючи, що вона є розповсюджувачем продукції, яка була предметом перевірки, а не особою, яка ввела його в обіг, а також що інформація про матеріал, який становить не менш як 80 відсотків площі поверхні верху взуття, підкладки та устілки, а також 80 відсотків об`єму зовнішньої підошви нанесено на підошву напівпари взуття у вигляді піктограм шляхом тиснення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що до будь-яких зауважень до акту перевірки № 2077 від 10.09.2021 позивачка не надала (а.с.72)
Так, статтею 7 Закону №2735-ІV фактично надано визначення поняттю "особа, що ввела продукцію в обіг". Відповідно до вказаної статті, у разі, якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строк (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарюванню цю продукцію.
Тобто, з аналізу цією статті слідує, що особою, що ввела продукцію в обіг є: виробник; у разі, якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строк (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарюванню цю продукцію.
Згідно ч.5-6 ст. 8 Закону № 2735-ІV суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на запит органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: 1) суб`єкта господарювання, який поставив їм продукцію; 2) суб`єкта господарювання, якому вони поставили продукцію.
Суб`єкти господарювання зобов`язані надавати документацію, визначену частиною п`ятою цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено - протягом десяти років після того, як їм було поставлено відповідну продукцію, та протягом десяти років після того, як вони поставили відповідну продукцію.
Матеріалами справи підтверджено наявність вимоги відповідача до позивача про надання в термін до 10.09.2021 належним чином завірених копій документів, які нададуть змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарюванню цю продукцію. Також в даній вимозі вказано, що керівник ФОП " ОСОБА_1 " відмовився від ознайомлення з вимогою та отримання одного примірника, що засвідчено підписом уповноваженої особи відповідача (а.с.64). 
Наведене підтверджується відеозаписом планової перевірки від 07.09.202. №0000000_00000020210907194558_0007 (23:40), який міститься в матеріалах справи (а.с.101-а). 
Водночас, згідно ч.7 ст.8 Закону № 2735-ІV у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що розповсюджувач продукції може бути визнаний особою, що ввела продукцію в обіг лише у випадку ненадання ним документації, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила йому цю продукцію, а отже, неможливості ідентифікації органом ринкового нагляду такої особи, а у випадку надання розповсюджувачем інформації щодо виробника або особи, яка поставила йому продукцію, орган ринкового нагляду зобов`язаний вжити заходів щодо перевірки такої інформації з метою ідентифікації цієї особи.
Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду в від 13.04.2022 в справі № 1440/2024/18.
Отже, у разі, якщо особа вважає себе такою, що не вводила продукцію в обіг, нею протягом строку проведення перевірки мають бути надані документи, які містять необхідну та достатню інформацію для ідентифікації товару, його виробників, постачальників та замовників, тощо (ланцюг постачання).
Однак, ФОП " ОСОБА_1 " ані під час здійснення перевірок відповідача, ані в ході судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції не надала документів, які містять інформацію про походження продукції та її подальший обіг (договори, товарно-супровідну документацію, первинні документи бухгалтерської звітності, декларації про відповідність технічним регламентам). 
Таким чином, враховуючи не  надання позивачкою документів, які містять інформацію про походження продукції та її подальший обіг, твердження, що вона є особою, яка  є розповсюджувачем продукції , а не особою  яка ввела його в обіг не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи наведене, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ФОП " ОСОБА_1 " є особою, яка ввела цю продукцію в обіг.
Вимоги щодо маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу, встановлюються Технічним регламентом маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу споживачу, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.03.2019 № 358 (далі - Технічний регламент № 358).
Згідно з п.2 Технічного регламенту № 358 для цілей цього Технічного регламенту термін "взуття" означає будь-які вироби з підошвами, призначені для носіння на ногах, включаючи складові (матеріал верху взуття, підкладки й устілки, підошви), зазначені у додатку 1 до цього Технічного регламенту, що окремо надходять в обіг.
Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законах України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності", "Про захист прав споживачів", "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".
Згідно з п.3 та 4 Технічного регламенту № 358 перелік взуття, на яке поширюється дія цього Технічного регламенту, наведений у додатку 2 до цього Технічного регламенту, не є вичерпним.
Дія цього Технічного регламенту не поширюється на: взуття, що було у вжитку (ношене); взуття, на яке поширюється дія інших технічних регламентів.
Позивач не заперечувала, що стосовно взуття, що було предметом перевірки, підлягає застосуванню вищевказаний Технічний регламент.
Пунктом 5 Технічного регламенту № 358 інформація про складові взуття зазначається на маркуванні відповідно до пункту 9 цього Технічного регламенту. На маркуванні обов`язковою є інформація про три основні складові взуття згідно з додатком 1 до цього Технічного регламенту, а саме: матеріал верху; підкладка й устілка; підошва. Складові взуття позначаються відповідно до пункту 9 цього Технічного регламенту у вигляді піктограм або текстових позначень конкретних матеріалів, які зазначено у додатку 1 до цього Технічного регламенту. Визначення матеріалів верху взуття проводиться відповідно до абзацу першого пункту 9 та додатка 1 до цього Технічного регламенту без урахування аксесуарів або елементів, що їх укріплюють (деталі зі шкіри, ремені для закріплення на щиколотці, прикраси, застібки, язички, блочки або аналогічні елементи). Визначення матеріалу підошви має здійснюватися залежно від обсягу використаних матеріалів відповідно до п.9 цього Технічного регламенту.
Відповідно до п.6 Технічного регламенту № 358 введення в обіг взуття здійснюється за умови його маркування згідно з вимогами цього Технічного регламенту та відповідності іншому законодавству України, що до нього застосовується.
У разі невідповідності маркування взуття, яке введене в обіг, вимогам цього Технічного регламенту органи державного ринкового нагляду вживають обмежувальних (корегувальних) заходів відповідно до Закону №2735-ІV (п.7 Технічного регламенту № 358).
Пунктом 9 Технічного регламенту № 358 визначено, що на маркуванні має зазначатись інформація про матеріал відповідно до додатка 1 до цього Технічного регламенту, який становить не менше 80 відсотків площі верху взуття, підкладки та устілки, а також 80 відсотків об`єму зовнішньої підошви. Якщо немає жодного матеріалу, частка якого б перевищувала 80 відсотків, інформацію належить подавати про два основні матеріали, з яких виготовлено взуття. Інформація про матеріал має наноситись на взуття. Виробник або його уповноважений представник може обрати визначені у додатку 1 до цього Технічного регламенту текстові позначення або піктограми. Маркування згідно з цим Технічним регламентом включає нанесення передбаченої інформації не менш як на одну напівпару з пари взуття. Маркування здійснюється шляхом тиснення, приклеювання, гофрування або прикріплення ярлика. Маркування має бути видимим, добре закріпленим та доступним, а розміри піктограм достатніми для зручності розуміння інформації, зазначеної на маркуванні. Маркування має бути зрозумілим для споживача і не вводити його в оману. Виробник або його уповноважений представник забезпечують маркування взуття і достовірність зазначеної на ньому інформації. Якщо виробник не є резидентом України (та у разі відсутності уповноваженого представника), цей обов`язок покладається на особу, яка вводить в обіг взуття на ринку України. Продавець має переконатися, що взуття, яке він продає, містить маркування, передбачене цим Технічним регламентом.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що під час проведення перевірки характеристик взуття, що реалізується позивачем, посадові особи відповідача на початковому етапі цієї перевірки зобов`язані були насамперед перевіряли наявність на цьому взутті знаку відповідно його Технічному регламенту № 358, зокрема щодо наявності на цьому взутті маркування з інформацією про матеріали, що використовувались для виготовлення основних його складових.
Проте, представники позивачки як у суді першої так і у суді апеляційної інстанції наголошували на наявності відповідного маркування на взутті.
Наведені доводи були предметом розгляду суду  першої інстанції  та    вмотивовано    ним    відхилені, оскільки згідно досліджених доказів, які надані сторонами, зокрема, відеозапису планової перевірки від 07.09.2021 №0000000_00000020210907194558_0007 (20:03 - 20:07), долучених фотокопій, здійснених співробітниками ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області безпосередньо під час перевірки, таке маркування відсутнє.
Крім того, суд першої інстанції слушно зауважив, що уповноважена особа позивача не заперечувала щодо відсутності маркування, передбаченого Технічним регламентом № 358 на взутті DSQUARED2, арт. 31051, ш/к: 2900000008472, розмір 40, на обох напівпарах, на відміну від інших товарів, де уповноважена особа заперечувала та здійснювала дії щодо пошуку й підтвердження маркування на взутті. 
Також колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що  паперові копії фотографій взуття DSQUARED2, арт. 31051, ш/к: 2900000008472, розмір 40, на якому наявне маркування - піктограми про складові взуття не дають змогу ідентифікувати товар, що на ньому зображений, як той, що безпосередньо оглядався співробітниками ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області під час здійснення планової перевірки. 
Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що позивач є особою, яка ввела продукцію в обіг, що не відповідає вимогам Технічного регламенту № 358.
Приписами п.2 ч.2 ст.44 Закону № 2735-ІV визначено, що до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі: введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону), - у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом періоду від одного року до трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч.6 ст.44 Закону №2735-ІV справи про накладення штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються керівниками органів ринкового нагляду або їх заступниками (головою та членами або уповноваженими посадовими особами державного колегіального органу) відповідно до їх компетенції.
Суми штрафів, що накладаються органами ринкового нагляду, зараховуються до Державного бюджету України.
Постанова надсилається суб`єкту господарювання не пізніше наступного робочого дня за днем її оформлення.
Суб`єкт господарювання має сплатити штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення.
Суб`єкт господарювання має право оскаржити рішення органу ринкового нагляду про накладення штрафу до керівника органу ринкового нагляду, а також у судовому порядку. У разі оскарження рішення у суді суб`єкт господарювання сплачує штраф після прийняття відповідного рішення керівником органу ринкового нагляду або судом.
З системного аналізу вказаних норм слідує, що відповідність введеної в обіг, наданої на ринку або введеної в експлуатацію в Україні продукції вимогам усіх чинних технічних регламентів, які застосовуються до такої продукції, є обов`язковою. У разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
До особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам.
При цьому, суд зауважує, що вжиття будь-якого заходу щодо обмеження чи заборони надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання, що вказує на відсутність загрози суспільним інтересам (відсутність шкоди, завданої споживачам (користувачам) продукції), не є підставою для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності.
Судом першої інстанції встановлено, що під час проведення перевірок співробітниками ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області виявлено факт відсутності на продукції взуття (DSQUARED2, арт. 31051, ш/к: 2900000008472, розмір 40) інформації про матеріал, який би становив не менш як 80 відсотків площі поверхні верху взуття, підкладки та устілки, а також 80 відсотків об`єму зовнішньої підошви, чим порушено вимоги Технічного регламенту № 358.
Таким чином, у відповідача були наявні підстави для прийняття оскаржуваної постанови саме у зв`язку з введенням в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, відповідно до п.2 ч.2 ст.44 Закону № 2735-ІV. 
В аспекті наведеного вище, правильним є висновок суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 09.11.2021 р. № 66 задоволенню не підлягає. 
Щодо позовної вимоги про скасування постанови про накладення штрафу від 08.12.2021  № 73, суд зазначає про таке. 
Відповідно до абз.2 ч.12 ст.23 Закону № 2735-ІV після визначення виробника або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, орган ринкового нагляду розпочинає проведення перевірки характеристик такої продукції в її виробника або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, та визначає всю послідовність суб`єктів господарювання в ланцюгу постачання такої продукції.
Згідно зі ст.28 Закону № 2735-ІV якщо орган ринкового нагляду встановив, що продукція становить серйозний ризик, він невідкладно вимагає відповідно до методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженої Кабінетом Міністрів України, від відповідного суб`єкта господарювання вилучити таку продукцію з обігу та/або відкликати її чи забороняє надання такої продукції на ринку.
Оцінка ризику проводиться органом ринкового нагляду відповідно до методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженої Кабінетом Міністрів України.
Продукція не може вважатися такою, що становить серйозний ризик, за тих лише підстав, що існують можливості для досягнення більш високого рівня безпечності продукції або на ринку пропонується інша продукція, що становить менший ступінь ризику.
Орган ринкового нагляду повідомляє про продукцію, що становить серйозний ризик, та обмежувальні (корегувальні) заходи, вжиті щодо неї, органам з оцінки відповідності, що виконували процедури оцінки відповідності цієї продукції.
Технічним регламентом на певний вид продукції може бути встановлено особливості застосування обмежувальних (корегувальних) заходів, передбачених цією статтею.
Частиною 1 ст.29 Закону № 2735-ІV визначено, що у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.30 Закону № 2735-ІV обмеження надання продукції на ринку здійснюються шляхом:
1) приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами (згідно із частинами першою і четвертою статті 29 цього Закону);
2) усунення формальної невідповідності (згідно із частиною третьою статті 29 цього Закону);
3) тимчасової заборони надання продукції на ринку.
Обмеження надання продукції на ринку, визначені у пункті 1 частини першої цієї статті, застосовуються органами ринкового нагляду у випадках, передбачених цим Законом, якщо існує можливість приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами. Зазначені обмеження можуть застосовуватися до продукції, що надається на ринку, у тому числі тієї, що зберігається на складах виробників (імпортерів), та/або продукції, що перебуває у споживачів (користувачів).
Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.33 Закону № 2735-ІV рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути прийняті:
1) за результатами проведених органами ринкового нагляду перевірок характеристик продукції (крім перевірок, що проводяться відповідно до статті 26 цього Закону), у тому числі перевірок, що проводяться на підставі повідомлень митних органів про призупинення митного оформлення продукції відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону;
2) за результатами моніторингу результативності запровадженої заборони надання продукції на ринку, здійсненого відповідно до частини десятої статті 34 цього Закону;
3) на підставі повідомлень про продукцію, що становить ризик, наданих суб`єктами господарювання відповідно до вимог відповідних технічних регламентів;
4) на підставі повідомлень про продукцію, що не відповідає загальній вимозі щодо безпечності продукції, наданих суб`єктами господарювання відповідно до Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".
Будь-який захід щодо обмеження чи заборони надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання, що вживається відповідно до цього Закону або Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", має бути пропорційним рівню загрози відповідної продукції суспільним інтересам. У рішенні про застосування обмеження чи заборону надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання мають бути зазначені підстави його застосування.
Згідно з положеннями ч.11-13 ст.33 Закону № 2735-ІV до прийняття рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів орган ринкового нагляду надає (надсилає) суб`єкту господарювання, щодо якого передбачається прийняти рішення, проект відповідного рішення з пропозицією надати в письмовій формі свої пояснення, заперечення до проекту рішення, інформацію про вжиття ним заходів, спрямованих на запобігання або уникнення ризиків суспільним інтересам, усунення невідповідності продукції, що є предметом проекту рішення, встановленим вимогам.
Суб`єкт господарювання, якого стосується проект рішення, має право надати (надіслати) органу ринкового нагляду свої пояснення, заперечення та/або інформацію до проекту такого рішення протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту. Цей строк може бути продовжено органом ринкового нагляду за обґрунтованим клопотанням відповідного суб`єкта господарювання.
До своїх пояснень, заперечень та/або інформації суб`єкт господарювання може додавати документи чи їх копії, що обґрунтовують його позицію та підтверджують наведені ним дані.
Приписами ч.15 ст.33 Закону № 2735-ІV унормовано, що у разі необхідності термінового вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з метою запобігання або уникнення ризиків суспільним інтересам орган ринкового нагляду може прийняти рішення про вжиття відповідних обмежувальних (корегувальних) заходів без надання (надіслання) суб`єкту господарювання проекту такого рішення. У такому разі суб`єкт господарювання, якого стосується рішення, має право надати (надіслати) свої пояснення, заперечення та/або інформацію до такого рішення в будь-який час після його прийняття, але до закінчення визначеного строку виконання такого рішення. Орган ринкового нагляду має негайно розглянути одержані пояснення, заперечення та інформацію суб`єкта господарювання та за результатами такого розгляду оцінити адекватність і пропорційність прийнятого ним рішення.
Отже, органом ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності за результатом проведення планової чи позапланової перевірки характеристик продукції може прийматися рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, зокрема, щодо обмеження чи заборони надання продукції на ринку; обмежувальні заходи можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання у випадку, якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція становить серйозний ризик, який оцінюється відповідно до Методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2011 р. № 1407.
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.01.2022 у справі № 640/15352/19, від 07.09.2022 у справі № 440/539/21 та 19.01.2023 у справі № 520/6006/21.
Прийняттю даного рішенню передує надання (надсилання) суб`єкту господарювання проекту рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів. Однак, у випадку необхідності термінового вжиття таких заходів - проект не надається (не надсилається).
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що рішеннями відповідача № 356 та № 357 від 10.09.2021 відносно позивача вжито обмежувальні (корегувальні) заходи  у вигляді обмеження надання продукції на ринку шляхом приведення продукції у відповідність до встановлених вимог та шляхом тимчасової заборони надання продукції на ринку. Термін виконання зазначених рішень визначено до 10.11.2021 (а.с.74,75)
Процедуру здійснення контролю стану виконання суб`єктами господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів визначено у Порядку здійснення контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.2007 р. № 1017 (далі - Порядок № 1017).
Пунктом 4, 8, 9 Порядку № 1017 встановлено, що суб`єкт господарювання, якого стосується рішення, повинен у встановлений у рішенні строк подати органу ринкового нагляду, що прийняв рішення, повідомлення про його виконання за формою згідно з додатком. Повідомлення про виконання рішення подається суб`єктом господарювання незалежно від ступеня або результативності виконання ним рішення. Суб`єкт господарювання може додавати до повідомлення документи або їх копії, які підтверджують факт результативності виконання рішення.
Перевірка стану виконання рішення починається не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня надходження до органу ринкового нагляду повідомлення про його виконання, а в разі неподання суб`єктом господарювання такого  повідомлення  в  установлений строк - не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня настання такого строку. 
Під час проведення перевірки стану виконання рішення орган ринкового нагляду визначає ступінь та результативність виконання суб`єктом господарювання такого рішення. 
Згідно ч.ч.3, 4 Закону № 2735-ІV, п.13 Порядку № 1017 рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути змінені чи скасовані відповідними органами ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлень суб`єктів господарювання про виконання ними рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або за результатами перевірок стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень, проведених відповідно до статті 34 цього Закону. Зазначені рішення також можуть бути змінені за результатами розгляду органами ринкового нагляду клопотань, пояснень, заперечень та інформації, наданих суб`єктами господарювання відповідно до частин десятої і п`ятнадцятої цієї статті. Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, внесення змін до таких рішень чи їх скасування приймаються керівниками органів ринкового нагляду або їх заступниками (головою та членами або уповноваженою особою державного колегіального органу) відповідно до їх повноважень, визначених законами України.
Як вбачається із матеріалів справи рішенням ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області № 142 від 06.12.2021 внесено зміни до рішень № 356 та № 357 від 10.09.2021, а саме продовжено термін їхнього виконання до 26.01.2022 (а.с.30-31)
Відповідно до ч.8 ст.34 Закону № 2735-ІV у разі якщо за результатами аналізу повідомлення суб`єкта господарювання про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або перевірки стану виконання цього рішення встановлено факт невиконання чи часткового виконання суб`єктом господарювання відповідного рішення або виконання рішення не може бути визнано результативним, орган ринкового нагляду невідкладно приймає рішення про внесення змін до зазначеного рішення. Такі зміни можуть передбачати вжиття нових обмежувальних (корегувальних) заходів.
Слід зауважити, що згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.01.2023 у справі № 520/6006/21, належність виконання рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів оцінюється органом ринкового нагляду на підставі, зокрема здійснення аналізу повідомлення суб`єкта господарювання про виконання ним рішень про вжиття обмежувальних заходів та поданих на підтвердження цього документів, проведення моніторингу результативності вжитих обмежувальних (корегувальних) заходів та застосування інших засобів перевірки повноти та достовірності поданих розповсюджувачем доказів на підтвердження виконання ним вимог рішення про вжиття обмежувальних заходів (зокрема, у разі необхідності проведення перевірки постачальника або імпортера товарів). 
Приписами п.2 ч.4 ст.44 Закону № 2735-ІV визначено, що до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі: невиконання або неповного виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, визначених статтею 29 цього Закону, крім усунення формальної невідповідності, передбаченої частиною третьою статті 29 цього Закону, - у розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для осіб, які ввели продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважаються такими, що ввели продукцію в обіг, та у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів.
З системного аналізу положень Порядку № 1017 та Закону № 2735-ІV слідує, що визнання відповідачем невиконаним або неповністю виконаним рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можливе лише після закінчення встановлено строку на його виконання. 
Суд першої інстанції вирішуючи спірне питання щодо правомірності винесення відповідачем постанови про накладення штрафу від 08.12.2021  № 73, виходив із того, що оскільки у зв`язку із внесенням змін рішенням № 142 від 06.12.2021 до рішень № 356 та № 357 від 10.09.2021 продовжено термін їхнього виконання до 26.01.2022, то  строк виконання, встановлений для ФОП ОСОБА_1 , не сплив, відповідно  постанова від 08.12.2021 № 73 є такою, що прийнята з порушеннями чинного законодавства, є передчасною та позбавляє позивача можливості виконати вказані рішення, тобто є протиправною, а тому підлягає скасуванню.
При цьому колегія суддів наголошує, що відповідач, приймаючи рішення про внесення змін  до рішень № 356, 357 від 10.09.2021 зазначив про необхідність продовження терміну виконання рішень, у зв`язку із тим, що  на момент позапланової перевірки зафіксовано, що продукція (DSQUARED2, арт. 31051, ш/к: 2900000008472, розмір 40) у торгівельному залі відсутня, але будь-якого документального підтвердження того яким чином виконано рішення по приведення продукції у відповідність до встановлених вимог або інформацію, що продукція приведена у відповідність до встановлених вимог не надано рішення № 356 не виконане та не може бути визначене результативним (а.с.31). 
Тобто згаданим вище рішенням відповідач продовжив строк для виконання обмежувальних заходів  до 26.01.2022, у зв`язку із неможливістю встановлення виконання такого рішення.
Отже, застосування до позивача штрафних санкцій відповідно до постанови від 08.12.2021 , у той час, коли строк виконання обмежувальних заходів тривав, у зв`язку із їх подовженням до 26.01.2022 є протиправним, та таким що не відповідає забезпеченню загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.
В канві наведеного колегія суддів акцентує увагу, що офіційне розуміння правової визначеності як елемента верховенства права надано в пункті 3.1 мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі № 1-25/2010, відповідно до якого одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.
Велика Палата Верховного Суду робить акцент, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, має характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля (Постанови від 28 лютого 2018 року у справі № 800/284/17; 22 травня 2018 року у справі № 800/474/16 (П/9901/197/18); 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17; 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц; 03 липня 2019 року у справі № 127/2209/18).
Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування (див. постанову від 21 лютого 2020 року у справі № 813/2646/18). Принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування чинних норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій (див. постанови від 13 лютого 2020 року у справі № 640/1007/19; 13 серпня 2020 року у справі № 200/959/19-а).
Як указує Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань (Постанови від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18; 07 листопада 2019 року у справі № 640/1221/19; 13 лютого 2020 року у справі № 640/1007/19; 13 березня 2020 року у справі № 805/2340/17-а; 25 червня 2020 року у справі № 804/704/16; 13 серпня 2020 року у справі № 200/959/19-а)
Поняття «легітимні очікування» головним чином походять від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.
Отже, позивач, з урахуванням положень Закону № 2735-ІV  та продовженням строку про вжиття обмежувальних заходів  до 26.01.2022, правомірно очікував, що така перевірка буде проведена у нові строки.
Водночас, не зважаючи на те, що рішенням № 142 від 06.12.2021 внесено зміни до рішень № 356 та № 357 від 10.09.2021 та продовжено термін їхнього виконання до 26.01.2022, замість попередньо визначного строку 10.11.2021 р., відповідачем, в порушення принципу правової визначеності, винесено постанову від 08.12.2021 № 73, згідно якої позивач порушила вимоги п.2 ч.4 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" - невиконання або неповне виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 10.09.2021 № 356. 
На підставі наведеного колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції, що постанова від 08.12.2021 № 73 є такою, що прийнята з порушеннями чинного законодавства, є передчасною та позбавляє позивача можливості виконати вказані рішення, тобто є протиправною, а тому підлягає скасуванню.
Щодо спірного питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає про таке.
Так, суд першої інстанції вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи підлягає частковому задоволенню у розмірі 4 000 грн.
Обґрунтовуючи таку суму правничої допомоги суд першої інстанції зазначив, що  оскільки позивач, внаслідок винесення протиправної постанови відповідача, був вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав, у зв`язку із чим ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності та задоволення позовних вимог, суд доходить висновку ,що вартість наданих адвокатом послуг є обґрунтованою та співмірною зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги.
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу останнім надано: копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 26.01.2021, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Адвокатським бюро "Олексія Чорного" від 26.01.2022; ордера на надання правничої (правової) допомоги ФОП " ОСОБА_1 " адвокатом Чорним Олексієм Віталійовичем № 1132540; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія № 1742 від 30.01.2009; акта надання послуг від 18.10.2022 р. № 7; квитанції від 18.10.2022 до прибуткового касового ордеру № 8; звіту про надану правову (правничу) допомогу від 18.10.2022.
Відповідно до п. 6.1 договору, гонорар за надання адвокатським бюро правової (правничої) допомоги, визначеної в п.1.1 цього договору, є фіксованим і складає 30 000,00 грн.
Згідно звіту про надану правову (правничу) допомогу від 18.10.2022 р., Адвокатським бюро "Олексія Чорного" надано клієнту правову допомогу: усна консультація  (2 год.) х 750 грн., вивчення матеріалів та інформації, наданих клієнтом (3 год.) х 1500 грн.; здійснення адвокатського запиту з метою отримання документів та інформації; ознайомлення із наданими у відповідь документами (2 год.) х  1500 грн.; написання позовної заяви (7 год) х 1500 грн.;  написання та подання заяв з процесуальних питань (2 год.) х 1500 грн.; ознайомлення з матеріалами справи (1 год.) х 1500 грн.; написання відповіді на відзив (4 год.) х 1500 грн.
Апеляційний суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказана позиція узгоджується з позицією, викладено у постанові Верховного Суду по справі № 520/7431/19.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 року по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Отже, з огляду на те, що наявними в матеріалах справи документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у адміністративній справі підтверджено належними та допустимими доказами, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи підлягає частковому задоволенню у розмірі 4000 грн.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційних скаргах апелянти, як на підставу для задоволення поданих скарг, посилаються лише на висновки оскаржуваного рішення. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом усім наведеним висновкам надано оцінку.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін не має, оскільки апеляційним судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишити без зедоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року у справі № 420/4584/22 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 31 травня 2024 року.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк