Справа № 447/635/24                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р. 
Провадження № 33/811/713/24                                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 2 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.
Згідно постанови, ОСОБА_1 , 05 березня 2024 року, о 19 год. 26 хв., у м. Новий Розділ по вул. Чорновола, 20, керував транспортним засобом «Ауді А4», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В мотивах апеляційної скарги зазначає, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою.
Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки складений із порушеннями вимог ч. 1, 2 ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому відсутня інформація, що свідків, окрім того йому не було роз`яснено права та обов`язки.
Звертає увагу, що відеозапис, долучений до матеріалів справи є недопустимим доказом, оскільки є фрагментарний та з нього не можливо встановити послідовності певних дій, час їх вчинення, окрім того даний відеозапис не містить інформації, щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, відсутня інформація, щодо складання працівниками поліції направлення для проведення огляду на стан сп`яніння в медичний заклад.
Повідомляє, що працівниками поліції не було відсторонено його від керування транспортним засобом, не вилучено посвідчення водія.
ОСОБА_1 та його захисник адвоката Сєргєєва О.І. у судові засідання апеляційного суду, призначені на 14 травня 2024 року, 21 травня 2024 року, 30 травня 2024 року не прибували, подавали клопотання про відкладення розгляду справи, із зазначенням вільних дат в її графіку, що було враховано апеляційним судом.
3 червня 2024 року адвокат Сєргєєва О.І. у судове засідання апеляційного суду повторно не прибула, хоче таке було призначено завчасно з урахуванням даних про зайнятість адвоката, подала чергове клопотання про відкладення розгляду справи. Не прибув і ОСОБА_1 , хоча був належним чином повідомленим про день розгляду справи, про причини неявки не повідомив.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України»(Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Клопотання адвоката Сєргєєвої О.І. про необхідність відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні та неможливістю прибути в судове засідання, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки судові засідання було призначено з урахуванням зайнятості адвоката, а неявка захисника адвоката Сєргєєвої О.І. в судові засідання апеляційного суду, неодноразові заяви про відкладення розгляду справи розцінюються судом, як зловживання своїми правами та умисне затягування розгляду справи.
ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сєргєєвої О.І. 
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що в особи яка притягується до адміністративної відповідальності було достатньо часту для того, щоб подати письмові доповнення до апеляційної скарги та надати додаткові пояснення, чи залучити іншого адвоката для представництва його інтересів, яким він не скористався належним чином.
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 751547 від 5 березня 2024 року (а.с. 4), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовився;
- копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №554909 від 5 березня 2024 року (а.с. 6), з якого вбачається, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурними словами в сторону працівників поліції, неодноразово погрожував їм, на неодноразові зауваження припинити протиправну поведінку не реагував, чим вчинив злісну непокору законні вимозі працівника поліції;
- копією протоколу АЗ №158688 про адміністративне затримання (а.с. 7), з якого вбачається, що ОСОБА_1 було затримано працівниками поліції у зв`язку із вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 8), з якого встановлено, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810» він відмовився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 9), відповідно до якого, у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці) у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд в медичному закладі КНП «Новояворівська міська лікарня»;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія під час якого йому повідомлено про відео фіксацію та причину зупинки, ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного, від якого він відмовився, після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі від якого він також відмовився. ОСОБА_1 погрожував працівникам поліції, висловлювався нецензурною лайкою, сперечався, не виконував розпорядження працівників поліції, у зв`язку із чим особу, яка притягується до адміністративної відповідальності було затримано. У райвідділі працівниками поліції повідомлено про те, що буде складено протокол про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 185 , ч. 1 ст. 130 КУпАП, ознайомлено водія ОСОБА_1 , з протоколами про адміністративні правопорушення, повідомлено про місце розгляду справи, надавати пояснення він відмовився, від підпису у протоколах також відмовився. Працівниками поліції відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Доводи апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки складений із порушеннями вимог ч.1, 2 ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому відсутня інформація, що свідків, окрім того йому не було роз`яснено права та обов`язки не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівниками поліції не залучалися свідки, патрульними здійснювався відеозапис, на нагрудні камер, який було долучено до матеріалів судової справи
Апеляційний суд не приймає до уваги аргументи апелянта, що матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом, оскільки такі спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, що працівники поліції повідомили водію, що він відсторонений від керування транспортним засобом.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення
За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення від 5 березня 2024 року, а саме опитування водія, пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 2 квітня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                         Партика І.В.