ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5556/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 червня 2024 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:                Беспалова О. О., суддів: Грибан І. О., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача суму у розмірі 243 665 грн 99 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року позов задоволено у повному обсязі. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивачем не отримано порядку стягнення витрат на навчання, зокрема не вручено відповідачу розрахунок таких витрат.
Також, апелянт зазначає, що суми вказані позивачем у розрахунку понесених витрат на навчання вказано суми, що не відповідають дійсності та суттєво завищені. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2024, у зв`язку із необхідністю отримання додаткових доказів по справі вирішено здійснювати розгляд справи у відкритому судовому засіданні.
На виконання вимог ухвали суду позивачем додано до матеріалів справи додаткові докази. 
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися, у зв`язку із чим, постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між Міністерством оборони України в особі начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 генерала-майора ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_1 19.07.2019 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу щодо проходження ОСОБА_1 військової служби (навчання) у ІНФОРМАЦІЯ_1, яким, поміж іншого, передбачено обов`язок курсанта відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Як вбачається з Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №189 від 12.07.2022, солдата ОСОБА_1 , курсанта 131/1 навчальної групи 3-го курсу (набору 2019 року) ІНФОРМАЦІЯ_2, відраховано від подальшого навчання, у зв`язку з розірванням контракту, за невиконання освітньої програми та відповідно до пункту 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, з 13.07.2021.
Визначено стягнути суму у розмірі 243 665 грн 99 коп. за період навчання в університеті, відповідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, та пункту 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Передбачено видати атестат та з 13 липня 2021 року виключити позивача зі списків змінного складу університету, всіх видів забезпечення.
Згідно загального розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , фактичні витрати, пов`язані з утриманням, складають 243  665,99 грн, а саме: по грошовому забезпеченню - 151  516,76 грн; по продовольчому забезпеченню - 45 600, 78 грн; по речовому забезпеченню - 15  649,26 грн; по медичному забезпеченню 13  740,18 грн; по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку - 0 грн; по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 17  159,01 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку заборгованість не відшкодував, позивач звернувся до суду щодо стягнення вказаних сум.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1934-XII) визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 1934-XII фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) (тут і далі в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону № 2232, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина третя статті 24 Закону № 2232).
Підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина перша статті 25 Закону № 2232).
Порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (частина друга статті 25 Закону № 2232).
Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону №2232-XII з громадянами України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.
Частиною десятою статті 25 Закону №2232-XII (в редакції станом на момент прийняття відповідачем наказу від 12.07.2022 №189) визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з"пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, яким визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - Порядок №964).
Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі (пункт 2 Порядку №964).
Згідно приписів пунктів 3, 4 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із
Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою
зовнішньої розвідки.
Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів (пункт 4 Порядку №964).
Пунктом 7 Порядку №964 визначено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Згідно з пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Відповідно до пункту 2.1.1 Порядку розрахунку витрат витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Згідно з пунктом 2.1.2 Порядку розрахунку витрат витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.
Згідно з пунктом 2.1.3 Порядку розрахунку витрат витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.
Відповідно до пункту 2.1.4. Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
Згідно з пунктом 2.1.6. Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби (навчання) у вищому військовому навчальному закладі Міністерства оборони України між вищим військовим навчальним закладом, Міністерством оборони України та курсантом на час проходження ним навчання на сторін покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.
При цьому у разі укладення контракту про здобуття освіти у вищому військовому навчальному закладі на курсанта покладаються відповідні обов`язки відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 1934-XII.
Так, з аналізу частини десятої статті 25 Закону № 1934-XII висновується, що дія цієї норми розповсюджується на дві категорії осіб, тобто, на курсантів, які достроково розривають контракт та на осіб офіцерського складу, які звільняються протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу. При цьому обов`язок щодо відшкодування витрат за навчання саме у курсантів в разі дострокового розірвання контракту не залежить від пункту за яким особу звільнено з військової служби.
Предметом спору у справі, що розглядається, є відшкодування ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому військовому закладу.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів університету у зв`язку із розірванням контракту за невиконання освітньої програми та відповідно до п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
За умовами укладеного між університетом і відповідачем контракту від 19 липня 2019 року останній зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, зокрема, у разі дострокового розірвання контракту.
Тобто, з власноручно підписаного відповідачем контракту 29 серпня 2021 року він був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, у випадках визначених ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З огляду на викладене, відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі попередньо передбачено умовами контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України в разі дострокового розірвання, укладеного між Міністерством оборони України (в особі університету) і відповідачем. Тобто, відповідач, підписавши вищезазначений контракт, взяв на себе дані зобов`язання щодо відшкодування витрат (коштів) державі в разі дострокового розірвання контракту та був заздалегідь проінформований щодо цього питання.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, контракт достроково розірвано через невиконання освітньої програми, що зумовлює відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.
При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, безпідставними є доводи відповідача, що на момент укладення контракту існувала інша редакція частини десятої статті 25 Закону №2232-XII, оскільки у даному випадку юридичне значення має редакція цієї норми, яка існувала станом на момент прийняття відповідачем наказу від 12.07.2022 №189 про відрахування відповідача від подальшого навчання та виключення його зі списків складу університету. 
Саме на цей час редакція частини десятої статті 25 Закону №2232-XII передбачала в якості передумови для відшкодування відрахованим від навчання курсантом витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, дострокове розірвання контракту через невиконання освітньої програми, що і було вказано в у наказі. Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідач не скористався своїм правом та не оскаржив цей наказ у судовому порядку, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави не приймати цей наказ до уваги.
Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_1, становить 243 665,99 грн.
Із змісту вказаного розрахунку вбачається, що таких отримано апелянтом особисто 13.07.2022 року та вказано про зобов`язання відшкодувати вказані витрати. 
Поряд із цим, як станом на час звернення позивача з даним позовом так і на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції відповідачем витрати не відшкодовувались. 
А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не зважаючи на обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) у ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи ознайомленим з розрахунком нарахованих сум витрат, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, а тому таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Поряд із цим, вирішуючи питання щодо розміру суми відшкодування, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Як вбачається із змісту розрахунку витрат пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі Збройних Сил України - ІНФОРМАЦІЯ_1, до складу таких включено витрати грошовому забезпеченню в розмірі 151  516,76 грн. 
Відповідно до розрахунку доданого на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду встановити, які саме виплати входять до виплаченого грошового забезпечення не можливо, позивачем лише вказано суми виплачені у період з 19.07.2019 року по 16.01.2022 року та у період з 17.01.2022 по 13.07.2022 року.
Поряд із цим, ви вирішенні спору в суді першої інстанції відповідачем до відзиву на позов надано копію довідки про грошове забезпечення курсанта льотного факультету, солдата ОСОБА_1 за період з 19.07.2019 року по 13.07.2022 року (а.с. 60-61). 
Із змісту вказаної довідки вбачається, що відповідачу у вказаний період загалом виплачено грошового забезпечення в розмірі 13  578,97грн, а також додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, установлена постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 на період воєнного стану в розмірі 137  937,79грн. 
Вирішуючи питання щодо правомірності стягнення цієї суми з відповідача колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 2.1. Порядку розрахунку витрат відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Згідно із підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.
Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку (964-2006-п), до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період.
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Як вбачається із змісту пункту 2 розділу І вказаного Порядку, у редакції чинній на час виникнення правовідносин, додаткова винагорода на період дії воєнного стану не включена до складу грошового забезпечення. 
Лише змінами внесеним до вказаного Порядку Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 додаткову винагороду на період дії воєнного стану включено до складу грошового забезпечення військовослужбовця, однак, такі зміни підлягають застосуванню лише з 01.02.2023 року.
Відтак, складаючи загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 13.07.2022 року позивач безпідставно включив до складу грошового забезпечення кошти у розмірі 137  937,79 грн виплачені відповідачу на виконання постанови КМУ № 168 выд 28.02.2022.
Що ж стосовно решти сум, вказаних позивачем у загальному розрахунку, то апелянтом не спростовано правомірність включення таких до витрат навчального закладу пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 .
Також, цілком безпідставними є посилання апелянта на наявність підстав для залишення даної позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку на звернення до суду.
Дійсно, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19 та від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19 для звернення до адміністративного суду з даною категорією позовів встановлюється місячний строк, що обраховується з наступного дня, за встановленим граничним строком добровільного погашення понесених витрат. 
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії розрахунку,  відповідач зобов`язувався добровільно сплатити суму коштів встановлену у розрахунку не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про відрахування. 
Солдата ОСОБА_1 відраховано наказом від 12.07.2022 року № 189, відтак граничним строком добровільного відшкодування понесених вищим навчальним закладом витрат є 27.07.2022 року, а граничним строком звернення до суду з даним позовом, відповідно 28.08.2022 року.
З матеріалів справи вбачається, що дана позовна заява направлена до Чернігівського адміністративного суду  засобами поштового направлення 10.08.2022 року, тобто у строки встановлені ст. 122 КАС України.  
З огляду на  викладене, колегія суддів приходить до висновки, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року в частині стягнення на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 суму у розмірі 137  937,79 грн (частина грошового забезпечення виплачена на виконання постанови КМУ № 168 выд 28.02.2022) на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання скасувати та прийняти в цій частині  нову постанову якою позов ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення. 
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	         О. О. Беспалов	
Суддя 	               В. Ю. Ключкович	
Суддя	       І. О. Грибан	

(Повний текст постанови складено 10.06.2024)