ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 березня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/21491/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року (суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» до Кам`янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кам`янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, в якому просило:
- визнати бездіяльність Кам`янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради та Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради протиправною;
- зобов`язати Кам`янську міську раду надати Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» у користування земельну ділянку комунальної власності на умовах оренди, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Квітів, 9, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, площею 0,1288 га, для розміщення будівлі клубу на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито від 30.08.2023 спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 клопотання Кам`янської міської ради про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
27.09.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю культурний центр «Ассоль» надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить:
- визнати дії начальника Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради Саєнко Ю.В. щодо ненадання Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» адміністративної послуги «Надання інформації щодо відповідності місця розташування об`єкта наявній містобудівній документації» та ненадання інформації щодо відповідності розташування об`єкта нерухомого майна - будівлі клубу за адресою: вул. Квітів, 9, м.Кам`янське, наявній містобудівній документації, протиправними;
- зобов`язати Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради надати Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» інформацію щодо відповідності розташування об`єкта нерухомого майна - будівлі клубу за адресою: вул. Квітів, 9, м.Кам`янське, наявній містобудівній документації;
- визнати дії Кам`янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради щодо ненадання адміністративної послуги «Надання в користування земельної ділянки комунальної власності на умовах оренди», та ненадання Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» у користування земельну ділянку комунальної власності на умовах оренди, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Квітів, 9, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, площею 0,1288 га, для розміщення будівлі клубу на підставі проекту землеустрою щодо виведення земельної ділянки, протиправною;
- зобов`язати Кам`янську міську раду та Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради надати Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» у користування земельну ділянку комунальної власності на умовах оренди, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Квітів, 9, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, площею 0,1288 га, для розміщення будівлі клубу на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
27.09.2023 у підготовчому судовому засіданні представник позивача просив оголосити перерву для коригування уточненого позову, у зв`язку з чим питання щодо прийняття до розгляду уточненого позову вирішено розглянути у наступному судовому засіданні та оголошено перерву у підготовчому провадженні.
03.10.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю культурний центр «АССОЛЬ» надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить:
- визнати дії начальника Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради Саєнко Ю.В. щодо ненадання Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «АССОЛЬ» адміністративної послуги «Надання інформації щодо відповідності місця розташування об`єкта наявній містобудівній документації» щодо відповідності розташування об`єкта нерухомого майна - будівлі клубу за адресою: вул. Квітів, 9, м.Кам`янське, наявній містобудівній документації, протиправними;
- зобов`язати Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради надати Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» адміністративну послугу «Надання інформації щодо відповідності місця розташування об`єкта наявній містобудівній документації» щодо відповідності розташування об`єкта нерухомого майна - будівлі клубу за адресою: вул. Квітів, 9, м.Кам`янське, наявній містобудівній документації;
- визнати бездіяльність Кам`янської міської ради щодо ненадання адміністративної послуги «Надання в користування земельної ділянки комунальної власності на умовах оренди», Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» для надання у користування земельну ділянку комунальної власності на умовах оренди, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Квітів, 9, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, площею 0,1288 га, для розміщення будівлі клубу на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, протиправною;
- зобов`язати Кам`янську міську раду надати адміністративну послугу «Надання в користування земельної ділянки комунальної власності на умовах оренди» Товариству з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» для надання у користування земельну ділянку комунальної власності на умовах оренди, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Квітів, 9, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, площею 0,1288 га, для розміщення будівлі клубу на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю культурний центр «Ассоль» уточнені позовні заяви без прийняття до розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року закрито провадження у цій справі.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції щодо закриття провадження, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду у суді першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач порушив правові норми статті 123 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не розглянув клопотання позивача від 20 жовтня 2022 року, та повторне від 22 травня 2023 року, не прийняв рішення відповідно до законодавства за клопотанням позивача про надання в користування на умовах оренди земельної ділянки на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: вул. Квітів, 9, площею 0,1288 га, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, для розміщення будівлі клубу на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, чим порушив права та законні інтереси позивача.
Зазначено, що суд безпідставно посилається на правові норми частини 1 статті 124 Земельного кодексу України.
Кам`янська міська рада порушила правові норми статті 123 Земельного кодексу України, не розглядала клопотання позивача від 20 жовтня 2022 року, та повторне від 22 травня 2023 року, не приймала за клопотанням позивача рішення про надання в користування на умовах оренди земельної ділянки на підставі проекту землеустрою земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Квітів, 9, м.Кам`янське площею 0,1288 га, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, для розміщення будівлі клубу, чим порушено права та законні інтереси позивача.
Тобто, у Кам`янської міської ради відсутнє рішення для передачі в оренду позивачу земельної ділянки шляхом укладання договору оренди земельної ділянки за адресою: вул. Квітів, 9,м.Кам`янське площею 0,1288 га, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, для розміщення будівлі клубу.
При цьому, позивач не звертався до відповідача-1 з клопотанням про укладання договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1288 га, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, для розміщення будівлі клубу.
У позовній заяві відсутні позовні вимоги зобов`язати відповідача-1 укласти з Позивачем договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1288 га, , для розміщення будівлі клубу.
Скаржник наголошує, що справа не виникла у зв`язку із здійсненням Товариством з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» господарської діяльності, не відноситься до інших справ у визначених законом випадках, зокрема, визначених судом правовими нормами  статті 20 Господарського процесуального кодексу України. 
Від відповідачів - Кам`янської міської ради та Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду без змін.
В обґрунтування зазначено зокрема, що позивач не погоджується з бездіяльністю відповідачів щодо ненадання у користування земельну  комунальної власності на умовах оренди, для розміщення будівлі клубу на підставі проекту щодо відведення земельної ділянки та просить зобов`язати надати йому у користування вищезазначену земельну ділянку комунальної власності на умовах оренди на підставі проекту щодо відведення земельної ділянки.
Тобто, спірні правовідносини обумовлені незгодою позивача з відмовою надання у користування земельну ділянку та укласти договір оренди земельної ділянки.
Тобто, позовні вимоги позивача у цій справі не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів.
Від позивача надійшли клопотання про розгляд документів, що підтверджують повноваження представника Кам`янської міської ради та Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, яке обґрунтовано тим, що у представників вказаних відповідачів відсутні повноваження представляти інтереси відповідачів з огляду на не надання відповідних документів передбачених законодавства до суду.
Від вказаних представників надійшли пояснення на вказані клопотання в яких повідомили про наявність в матеріалах справи та надані апеляційному суду документів в підтвердження повноважень представляти інтереси відповідачів. 
Колегія суддів  щодо посилання позивача на відсутність повноважень у вказаних представників представляти інтереси відповідачів, зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 19 пункту 1  розділу VII «Перехідні положення» КАС України   положення цього   Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1   розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України    представництво відповідно до   пункту 3   частини першої статті 131-1   та   статті 131-2   цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.
Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.
Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності   Законом України   "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.
Відповідно до положень частини 3 статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Згідно з положеннями частин 1 та 3 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Відповідно до частини 1 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Згідно зі змістом частини 1 статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При цьому, документи, що підтверджують повноваження представників, визначені статтею 59 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, вказаними положеннями чинного процесуального законодавства встановлено можливість участі у справі суб`єктів владних повноважень та юридичних осіб як у порядку самопредставництва, так і через представника.
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 9901/39/20 (провадження № 11-137заі20) зробила висновки про те, що процесуальне законодавство передбачає дві форми участі сторін у справі, а саме: участь через представника (представництво) і особисту участь (самопредставництво). Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що для визнання особи такою, яка діє в порядку самопредставництва, потрібно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.
Суд враховує також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в ухвалі від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) відповідно до яких, починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, потрібно підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.
Також, подібне питання було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом, який, зокрема, у постановах від 22 липня 2021 року у справі № 280/6557/20, від 9 вересня 2021 року у справі № 200/11717/20-а дійшов висновку, що дія статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України не поширюється на випадки самопредставництва юридичної особи. Інші норми вказаного Кодексу також не вимагають додавання документів, що підтверджують повноваження відповідного керівника чи іншої особи у випадку самопредставництва юридичної особи. Більш того, правом підпису апеляційної скарги, поданої юридичною особою, суб`єктом владних повноважень, який не є юридичною особою, наділений керівник, уповноважений член виконавчого органу або представник, повноваження якого повинні бути визначені у відповідному документі, що посвідчує такі повноваження.
Колегія суддів звертає увагу, що така правова позиція є сформованою, сталою та послідовною у практиці Верховного Суду та зазначена, зокрема у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2022 року у справі № 640/12628/21.
Так, у вищенаведених постановах Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу, що: згідно з відомостями у державному реєстрі, особа, яка підписала апеляційну скаргу, має повноваження вчиняти дії від імені суб`єкта владних повноважень в порядку самопредставництва, суд дійшов висновку, що такі відомості на підтвердження повноважень підписанта є достатнім та належним доказом; вказана інформація є доступною і, у випадку сумніву щодо процесуальної дієздатності особи, яка підписала апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції мав можливість скористатися безкоштовним запитом про отримання відомостей з державного реєстру на офіційному сайті Міністерства юстиції України.
Про те, що витяг з державного реєстру, в якому зазначені відомості про особу, яка підписала процесуальний документ (позовну заяву та/або апеляційну скаргу), як таку, яка може вчиняти дії від імені суб`єкта владних повноважень в порядку самопредставництва, є належним і достатнім доказом підтвердження таких повноважень зазначав Верховний Суд і у постановах від 16 вересня 2021 року у справі № 280/8728/20, від 28 квітня 2022 року у справі № 160/9003/21, від 20 березня 2024 року справа № 200/18670/21.
На підтвердження повноважень представниками відповідачів було надано суду: довіреності у тому числі у порядку передоручення, витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Положення Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, Посадової інструкції заступника начальника юридичного відділу департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Рішення КМР № 1824-43/VIII від 08.12.2023 “Про затвердження положення про департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради у новій редакції”, строковий договір.
Згідно витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Жежель С.С. має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України всіх юрисдикцій без окремого доручення керівника(самопредставництво суб`єкта владних повноважень) з правом підпису процесуальних документів (подання, відмови, зміни, відкликання позову, апеляційних, касаційних скарг тощо) – представник.
Таким чином, повноваження посадових осіб діяти від імені суб`єкта владних повноважень в порядку самопредставництва підтверджуються наявними в матеріалах справи документами.
Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Інші представники у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що спірні правовідносини обумовлені незгодою позивача з відмовою надати у користування земельну ділянку та укласти договір оренди земельної ділянки. Відповідач у правовідносинах у даній справі виступає власником земельної ділянки (органом, уповноваженим управляти майном, яке перебуває у власності територіальної громади), що лежить поза межами публічно-правових відносин. Суд дійшов до висновку позовні вимоги позивача слід розглядати у порядку господарського судочинства, оскільки спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2   статті 55 Конституції України   кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно зі   статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей   6, 124, 125 Конституції України   із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів»   передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України       встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.
На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина 1 статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина 2 статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина 1 статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної особи на ефективний судовий захист.       При цьому адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема у постановах від 1 лютого 2022 року у справі № 640/18584/20 та від 16 листопада 2022 року у справі № 320/8650/20.
У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Згідно з висновками Конституційного Суду України, що викладені в рішенні від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини   Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.
Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур). При цьому, що суд, який розглядає справу, невіднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до частини 3   статті 3 КАС України   провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 7 частини 1    статті 4 КАС України вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини першої   статті 4 КАС України       публічно-правовий спір - спір, у якому:
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Водночас, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
При цьому єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов: 1) однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій; 2) спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій; 3) перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.
Схожі підходи було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 815/1568/16 та від 5 грудня 2018 року у справі № 804/3091/18 та Верховним Судом у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 809/78/16, від 22 вересня 2019 року у справі № 824/2393/15-а, від 11 листопада 2020 року у справі № 826/14406/18, від 29 серпня 2022 року у справі № 560/4501/20, від 13 лютого 2023 року у справі № 461/3634/17 та від 30 березня 2023 року у справі № 640/13008/20.
Конституційний Суд України у Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив, що:
- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;
- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Матеріали справи свідчать, що за результатами розгляду клопотання позивача від 21.01.2021 рішенням Кам`янської міської ради від 23.06.2021 №251-08/VIІІ наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: вул. Квітів, 9, м. Кам`янське, орієнтовною площею 0,1288га, для розміщення будівлі клубу.
ТОВ «Авалон-Бізнес Консалтинг» на підставі замовлення позивача був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення будівлі клубу за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Квітів, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, площею 0,1288га. Також виконавець робіт із землеустрою вніс відомості до Державного земельного кадастру про сформовану земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера 1210400000:01:019:0195.
У жовтні 2022 року та травні 2023 року звертався до відповідача через Центр надання адміністративних послуг м. Кам`янське з клопотаннями від 20.10.2022 №27375, від 22.05.2023 №009/23 про надання в користування на умовах оренди земельної ділянки на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Квітів, 9, кадастровий номер 1210400000:01:019:0195, площею 0,1288га, для розміщення будівлі клубу. До клопотання додавались проект землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6800677822022 від 18.07.2022.
Предметом спору в справі, яка переглядається, є бездіяльність Кам`янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради та Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, яка полягає у не розгляді поданих позивачем до Центру надання адміністративних послуг документів щодо надання йому у користування земельну ділянку комунальної власності на умовах оренди для розміщення будівлі клубу, зокрема затвердження розробленого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
При цьому між позивачем, як юридичною особою та відповідачами у межах цієї справи відсутній будь-який спір про право власності чи інше речове право на земельну ділянку чи інші об`єкти нерухомого майна, а також у позивача відсутній будь-який господарський чи інших приватний інтерес у відносинах з відповідачем або третіми особами, зокрема щодо запроєктованого об`єкта будівництва або земельної ділянки, на якій такий об`єкт будується.
За змістом статті 50 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Згідно із частиною 1 статті 123 Земельного кодексу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування.
Рішення органів місцевого самоврядування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки.
Так, згідно із частиною 6 статті 123 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Згідно із частиною 12 статті 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення затверджується проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.
Згідно із частиною 15 статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Згідно із частиною 16 статті 123 Земельного кодексу України відмова органу місцевого самоврядування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Згідно пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради відноситься, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.
З наведеного вбачається, що   сільська, селищна, міська рада у сфері регулювання земельних правовідносин та організації землеустрою може виступати як власник земельної ділянки, який здійснює у встановленому порядку розпорядження землями комунальної власності, у тому числі погоджує межі земельної ділянки суміжним землевласникам або землекористувачам шляхом підписання відповідного акта погодження. З іншої сторони, відповідний орган місцевого самоврядування – міська рада та її виконавчі органи у сфері землеустрою реалізують й публічно-управлінські повноваження, зокрема шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, надання погодження цього проекту та його затвердження. 
   У першому випадку спірні правовідносини носять, головним чином, приватно-правовий характер та мають вирішуватися не адміністративними судами, а в порядку цивільного або господарського судочинства. Правовий висновок стосовно того, що спори фізичних та юридичних осіб з органами місцевого самоврядування щодо незатвердження проектів землеустрою, зокрема з підстав непогодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами або землевласниками, належать до публічно-правових спорів, міститься у постановах Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі №807/554/18 та від 14 лютого 2023 року у справі № 932/5120/21.
Так, у постановах від 21 березня 2018 року справа № 536/233/16-ц, 24 квітня 2018 року справа № 401/2400/16-ц, 30 травня 2018 року справа № 826/5737/16, 19 червня 2018 року (справа № 922/864/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.
Таким чином, у справі, яка переглядається, предметом спору є перевірка законності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їх владних управлінських функцій. При цьому, як убачається зі змісту позову, судовий розгляд цього спору позивач ініціював у сфері публічно-правових відносин, а не у зв`язку з потребою відстоювання своїх господарських, майнових чи інших приватних прав у відносинах з третіми особами чи відповідачем.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 813/4993/15, від 18 вересня 2023 року справа № 200/14578/19-а, від 21 лютого 2024 року справа № 460/9602/20.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. 
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 310, 315, 317, 321, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль»  задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року про закриття провадження в адміністративній справі скасувати.
Справу передати на розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров