27.05.24
22-ц/812/636/24
Провадження № 22-ц/812/636/24

ПОСТАНОВА
Іменем України
27 травня 2024 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                справа № 487/5318/23
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,        
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 22 лютого 2024 року під головуванням судді Гаврасієнка В.О., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
Позивач зазначала, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її співмешканець ОСОБА_2 . Вона є спадкомцем всього майна ОСОБА_2 за заповітом, посвідченим 04.11.2022 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/11328/21 визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_2 та зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області перерахувати і виплатити пенсію з 01 квітня 2019 року, обчисленої на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про розмір грошового забезпечення №9/1/2654 від 29 жовтня 2021 року з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, та провести виплати за перерахованою пенсією з урахуванням раніше здійснених виплат. Рішення суду набрало законної сили, внаслідок чого виникла заборгованість з виплати пенсії перед ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2019 року по 01 червня 2022 року на загальну суму 230 570 грн 27 коп. Приватним нотаріусом Боненко Т.Л. за заявою позивача заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , направлено письмове звернення до ГУ ПФУ в Миколаївській області про надання інформації про наявність та суму недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , на що отримано відповідь, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника.
Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, а саме: пенсію в сумі 230570 грн 27 коп, яка належала ОСОБА_2 та нарахована на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/11328/2, за період з 01 квітня 2019 року по 01 червня 2022 року в сумі 230570 грн 27 коп., але не була ним одержана за життя та зобов`язати ГУПФУ в Миколаївській області виплатити їй зазначену суму.
У відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області просило відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач на час смерті ОСОБА_2 не перебувала з ним у шлюбі, зареєстрованому у встановленому законодавством порядку, та відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на отримання недоодержаної пенсії у неї відсутнє.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2024 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на пенсію, яка була призначена, нарахована ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/11328/21 в сумі 230570 грн 27 коп. Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 пенсію, яка була призначена, нарахована та належала ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/11328/21 у розмірі 230570,27 грн. Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений нею при подачі позову судовий збір в сумі 2310 грн 00 коп.
Рішення суду мотивовано тим, оскільки ОСОБА_2 за життя було здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 (справа № 400/11328/22), то позивач, і в силу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1, як член сім`ї, і в силу ст. 1218 ЦК України, як спадкоємець за заповітом набула право на отримання нарахованої, але не виплаченої доплати до пенсії ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області просило скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що під час розгляду справи судом не враховано положення ч. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, на час смерті ОСОБА_2 позивачка не перебувала з ним у шлюбі, зареєстрованому у встановленому законодавством порядку, та відповідно право на отримання недоодержаної пенсії у неї відсутнє. Також звертав увагу, що рішення суду є актом індивідуальної дії, яке стосується прав та інтересів визначеної в рішенні особи, та підлягає виконанню в межах покладених судом зобов`язань, а тому відсутні підстави для виплати коштів, нарахованих ОСОБА_2 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/11328/21 іншій особі.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. в судове засідання не зявились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 справі № 400/11328/21: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, що полягає у непроведенні з 01.04.2019 перерахунку пенсії  ОСОБА_2  на підставі довідки від 29.10.2021 № 9/1/2654. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок пенсії  ОСОБА_2  на підставі вказаної довідки та виплатити йому перераховану пенсію у розмірі 100 відсотків від нарахованої суми та з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 16-19).
На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист та проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату пенсії  ОСОБА_2 . Загальна сума доплати різниці пенсії за період з 01.04.2019 по 30.06.2022 року на виконання рішення суду з урахуванням раніше проведених виплат склала 230 570 грн 27 коп. (а.с. 20-23).
Судом першої інстанції також встановлено, що вказана сума була відповідачем нарахована, проте не виплачена  ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2  помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 01.02.2023 (а.с. 56). 
За життя  ОСОБА_2  залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Боненко Т.Л. 04.11.2022 року за реєстраційним № 1499, яким все своє майно заповів позивачці ОСОБА_1 
07.02.2023 року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Боненко Т.Л. заведено спадкову справу №04/2023 після смерті  ОСОБА_2 . З матеріалів цієї справи слідує, що із заявою про прийняття спадщини звернулась тільки ОСОБА_1 . 
Із спадкової справи вбачається, що 27.07.2023 року приватний нотаріус Боненко Т.Л. звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва із запитом щодо наявності та суми неотриманої пенсії  ОСОБА_2 
01.08.2023 року ГУ ПФУ в Миколаївській області надано відповідь, згідно якої  ОСОБА_2  перебував на обліку в Головному управлінніПенсійного фондуУкраїни вМиколаївській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Пенсію припинено з 01.02.2023 у зв`язку зі смертю пенсіонера, недоотримана пенсія станом на 01.08.2023 року відсутня. Одночасно повідомлено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на нижчевикладене.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за заповітом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22, тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. 
Встановивши, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/11328/21, яке набрало законної сили за життя спадкодавця ОСОБА_2 , зобов`язано ГУ ПФУ у Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії  ОСОБА_2  та виплатити йому перераховану пенсію, а також, що на виконання цього рішення суду відповідачем було донараховано 230 570 грн 27 коп. пенсії, яка залишилася неодержаною у зв`язку зі смертю спадкодавця ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 успадкувала належні її спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України.
За викладених обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов правильного висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що сума пенсії, яка була нарахована  ОСОБА_2 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/11328/21 не входить до складу спадщини та не може бути виплачена позивачці, оскільки на час смерті ОСОБА_2 вона не перебувала з ним у шлюбі, зареєстрованому у встановленому законодавством порядку, - є неспроможними. 
Так, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом, за яким спадкодавець все своє майно заповів позивачці, яка у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а тому позивачка успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України.
Отже аргументи апеляційної скарги є безпідставними.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляяційної інстанції, покладаються на заявника.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2024 року – залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                     В.В. Коломієць 

Судді:                                                               Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 03 червня 2024 року.