ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2024 року 
м. Київ
справа № 278/1556/22
провадження № 51-116 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженої                                                  ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Житомирського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Житомира, жительки АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2023 року
ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 цього кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки і покладено на неї виконання обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.
2. Вирішено питання щодо речових доказів та інших заходів забезпечення кримінального провадження. 
3. Житомирський апеляційний суд 10 жовтня 2023 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким
ОСОБА_7 призначив покарання за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 цього кодексу у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
4. За обставин, детально викладених у вироку, 28 квітня 2022 року близько 17 години ОСОБА_7 перебувала за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , де між нею та її чоловіком ОСОБА_8 , на ґрунті триваючих неприязних відносин виникла сварка. Під час суперечки в обвинуваченої виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, з метою реалізації якого вона, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, зі значною силою прикладання умисно руками штовхнула потерпілого в ділянку грудної клітки, унаслідок чого він упав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачена зі значною силою прикладання умисно завдала потерпілому не менше чотирьох ударів своєю правою ногою в ділянку живота.
5. У результаті злочинних дій ОСОБА_7 . ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які в сукупності є тупою поєднаною травмою тулуба, перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, унаслідок спричинення яких наступила смерть.
6. Таким чином, ОСОБА_7 вчинила дії, спрямовані на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
7. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом апеляційної інстанції положень статей 75, 76 КК, просить змінити вирок цього суду в частині призначеного покарання. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що, скасовуючи вирок суду першої інстанції, яким до засудженої було застосовано положення цих статей, апеляційний суд не оцінив усіх обставин справи у їх взаємозв`язку з підставами звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що вирок апеляційного суду не відповідає ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
На адресу Суду від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких вони, наводячи відповідні аргументи, просять вирок апеляційного суду залишити без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
8. У судовому засіданні захисник та засуджена підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити. Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги та просили судове рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
9. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
10. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
11. Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
12. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2
ст. 121 КК у касаційній скарзі захисник не оспорює.
13. Щодо доводів у касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів зазначає таке.
14. Згідно з положеннями статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
15. Відповідно до ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків, визначених цим Кодексом, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше
5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
16. Згідно з положеннями ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
17. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, наявність на її утриманні дітей, які залишаться без батьківської опіки та в разі призначення їй покарання у виді позбавлення волі будуть відправлені до дитячого будинку, а також ту обставину, що ОСОБА_7 не несе високої загрози суспільству, дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень статей 69, 75 КК. 
18. Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційних скарг прокурора,
та потерпілих, дійшов висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК, а тому скасував вирок у частині звільнення її від відбування покарання з випробуванням та ухвалив у цій частині новий вирок, за яким призначив покарання, що належить відбувати реально.
19. На обґрунтування своїх висновків зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, фактично врахував одні й ті ж обставини як підстави для застосування до засудженої положень ст. 69 КК та лише формально навів у вироку відповідні обставини, проте правильної оцінки їм не дав, рішення про застосування
ст. 75 КК належно не мотивував, законні підстави про доцільність звільнення
ОСОБА_7 від призначеного покарання не встановив.
20. Також за результатами апеляційної перевірки встановлено те, що, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції залишив поза належною увагою тяжкість правопорушення, його характер і ступінь суспільної небезпечності в повному обсязі дані, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст. 75 КК.
21. З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, яке необхідно відбувати реально, погоджується і суд касаційної інстанції.  Твердження в касаційній скарзі захисника про наявність достатніх підстав для звільнення її від відбування покарання з випробуванням, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними. 
22. Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК
із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, урахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є тяжким, його суспільну небезпечність, фактичні обставини його вчинення, та обставини, що йому передували, особу винної, яка раніше не судима, характеризується виключно позитивно, має на утриманні дітей неповнолітнього та малолітнього віку, обставини, що пом`якшують покарання, - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, намагання надати допомогу загиблому, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК (нижчого від найнижчої межі), однак у виді позбавлення волі.
23. Разом з тим, призначаючи засудженій покарання за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі саме на строк 4 роки, суд апеляційної інстанції недостатньою мірою врахував всі встановлені обставини, які впливають на вид і розмір покарання в їх сукупності.
24. Так, цей суд не повною мірою зважив на критичне ставлення засудженої, яка зробила належні висновки щодо скоєного, вчинення нею кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки вона була єдиним годувальником родини, у складі якої, у т. ч., є діти малолітнього та неповнолітнього віку, загиблий за життя тривалий час ніде не працював, зловживав спиртними напоями, про що свідчить висновок судово-медичної експертизи та безпосередні пояснення експерта, надані в судовому засіданні, а в день своєї загибелі, в умовах воєнного стану, витратив значні кошти на спиртні напої, а не на продукти харчування для дітей.
25. Таким чином, Суд вважає, що наведене вище дає підстави в цьому конкретному кримінальному провадженні для пом`якшення призначеного засудженій
ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років. Саме таке покарання колегія суддів вважає за своїм видом і розміром необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а тому таке покарання буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК.
26. Враховуючи викладене, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду апеляційної інстанції - зміні шляхом пом`якшення призначеного апеляційним судом покарання за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Житомирського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року щодо 
  ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Пом`якшити засудженій ОСОБА_7 призначене покарання за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 КК до 2 років позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3