14.05.24
22-ц/812/785/24

Провадження № 22-ц/812/785/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 травня 2024 року                                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,
за участю представника Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Р.Е., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №1412/11347/12 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Гаврасієнка Вадима Олександровича у приміщенні цього суду 01 квітня 2024 року, повний текст складений того ж дня, за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом,

у с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – Інгульський ВДВС) щодо встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом. 
Скарга мотивована тим, що на виконанні Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 58623490 з примусового виконання виконавчого листа 2/1412/5661/12, виданого 09 січня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
29 червня 2023 року головним державним виконавцем відділу ДВС Шелегей Т.В. у цьому виконавчому провадженні було винесено постанови про арешт коштів боржника та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Про існування обмеження заявник дізнався 01 вересня 2023 року. 11 вересня 2023 року заявник отримав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про його реєстрацію як фізичної особи-підприємця, а саме надання послуг таксі. На сьогоднішній день робота водієм таксі є його єдиним джерелом доходу, з якого він має утримувати себе, свою сім`ю, а також буде сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 . Заявник повідомив державного виконавця про те, що зареєстрований як фізична особа-підприємець та просив скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 29 червня 2023 року. Листом від 26 вересня 2023 року державним виконавцем відмовлено у скасуванні постанови від 29 червня 2023 року. Заявник вважає, що така бездіяльність державного виконавця порушує його права та законні інтереси. Крім того ОСОБА_1 зазначав, що останні роки він має суттєві труднощі з працевлаштуванням та не має стабільного доходу, внаслідок чого не має можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 . Тому він зареєструвався як фізична особа-підприємець для надання послуг водія таксі. З огляду на викладене винесена державним виконавцем постанова від 29 червня 2023 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом унеможливлює отримання ним грошових коштів в якості винагороди за роботу таксистом, що призводить до порушення його конституційних прав та позбавляє можливості сплачувати заборгованість по аліментам.
Посилаючись на викладене, заявник просив суд поновити строк на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В. щодо відмови в скасуванні постанови про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 в праві керування транспортним засобом від 29 червня 2023 року та скасувати постанову, винесену 29 червня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В., якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 в праві керування транспортним засобом.
Заступник начальника Інгульського ВДВС  ОСОБА_4  у відзиві на скаргу просив відмовити у її задоволенні у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю. 
Відзив мотивовано тим, що на день винесення оскаржуваної постанови така постанова не могла позбавити боржника законного джерела засобів існування, так як боржник ніде не працював. Також зазначав, що заявником не надано доказів, які підтверджують обставини, передбачені частиною 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та забороняють винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом. Державний виконавець мав законні підстави та був зобов`язаний винести таку постанову станом на 29 червня 2023 року. Крім того зауважив, що на депозитний рахунок відділу від боржника ОСОБА_1 не надходили кошти на сплату аліментів, не надавалося повідомлення державному виконавцю про часткове самостійне виконання рішення, не надходила заява стягувача про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином боржник протягом майже п`яти років не сплачує аліменти, продовжує ухилятися від виконання рішення суду, що підтверджується наявністю непогашеної заборгованості в розмірі 193510 грн. 07 коп. та за стягнутим штрафом на користь стягувача в розмірі 61774 грн.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 грудня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови державного виконавця.
Справа розглянута судом за відсутності учасників.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що станом на 29 червня 2023 року у державного виконавця існували законні підстави для винесення постанови про обмеження права боржника у керуванні транспортним засобом.
Жодних доказів того, що встановлення обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування боржником не надано, а судом не встановлено. ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований.
Крім того згідно розрахунку державного виконавця щодо наявності заборгованості у заявника зі сплати аліментів станом на 31 грудня 2023 року боржником не сплачено жодного платежу на погашення боргу. Даний розрахунок заявником не спростовано.
Також суду не надано належних та допустимих доказів наявності обставин, передбачених частиною 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». 
При цьому судом звернуто увагу на те, що встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами діє до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. У разі сплати боржником заборгованості по аліментам обмеження у праві керування транспортними засобами буде знято. 
Суд дійшов висновку, що винесена державним виконавцем постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відповідає вимогам Закону та є правомірною, тому відмовив в задоволенні скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, й просить її скасувати та винести нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою суду не досягнуто мети цивільного судочинства, а саме - захисту оспорюваних та порушених інтересів особи. Так, у червні 2019 року на адресу ОСОБА_1  від старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Собчук A.B. надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження № 58623490 від 14 березня 2019 року. Того ж дня він звернувся до виконавця та останній повідомив, що йому не обов`язково самостійно сплачувати аліменти, а з його заробітної плати буде примусово відраховуватись частина грошей на сплату аліментів та до повноліття дитини.  ОСОБА_1  вказує, що вважав, що весь час, коли він працював, з його заробітної плати примусово відраховувались гроші на сплату аліментів. Але з вини виконавця постанова про відрахування грошей на підприємства, де він працював, не направлялась та його не було повідомлено про те, що його борг збільшується. Дізнавшись у суді про вказаний факт, він почав сам сплачувати борг та зауважує, що буде тепер робити так постійно. Проте заявник, стверджує, що для скорішого погашення боргу йому потрібний автомобіль, тому що єдиним його заробітком є пасажирські перевезення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Інгульського ВДВС просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Відзив мотивований тим, що судом першої інстанції було з`ясовано всі обставини, що мали значення для справи, а скаржником не було наведено нових обставини, що підлягають встановленню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Інгульського ВДВС, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвала суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.
Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, на виконанні Інгульського ВДВС перебуває виконавче провадження № 58623490 з примусового виконання виконавчого листа 2/1412/5661/12, виданого 09 січня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 48-157). Виконавче провадження № 58623490 відкрито постановою старшого державного виконавця Інгульського ВДВС від 14 березня 2019 року за заявою стягувачки від 14 березня 2019 року, яка змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 (а.с. 49, 56, 59).
Згідно заяви стягувачки про відкриття виконавчого провадження вона просила утримувати аліменти, починаючи з 30 травня 2018 року.
Постановою державного виконавця Інгульського ВДВС Рудик О.М. від 17 січня 2022 року на боржника ОСОБА_1 накладений штраф в сумі 61774 грн. 97 коп. в дохід держави через наявну заборгованість по сплаті аліментів в сумі 123549 грн. 94 коп. (а.с. 76).
Постановами головного державного виконавця Інгульського ВДВС Шелегей Т.В. від 29 червня 2023 року у зв`язку із наявною заборгованістю, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці: накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , що знаходяться на відкритих рахунках останнього; встановлено тимчасові обмеження боржника у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , у праві полювання, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 79, 94, 96, 101).
Також 29 червня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Шелегей Т.В. внесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с. 92).
Згідно розрахунку заборгованості від 03 січня 2024 року станом на 31 грудня 2023 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 становить 193510,07 грн., також ним не сплачений штраф на користь стягувача 61774,97 грн. (156-157).
12 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Інгульського ВДВС із заявою про скасування постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 29 червня 2023 року (а.с. 130-131).
Згідно із відповіддю начальника Інгульського ВДВС від 26 вересня 2023 року № 85798 (а.с. 17-19) станом на 29 червня 2023 року не виявлено обмежень для застосування тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, а тому відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 29 червня 2023 року.
Відмовляючи у задоволення скарги, суд першої інстанції погодився із відсутністю підстав для скасування тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами на підставі постанови головного державного виконавця Інгульського ВДВС від 29 червня 2023 року.
Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
       Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
       Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
       Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
       Частиною 3 цієї ж статті Закону передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.         
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).
       Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
       За правилами Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.
06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.
       Відповідно до пунктів 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
       Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції про відмову у задоволенні його скарги, заявник просив її скасувати, адже він є водієм, зареєструвався як фізична особа-підприємець, який надає послуги водія таксі, а обмеження в праві керування транспортними засобами позбавляють його можливості отримувати доходи від такої діяльності та сплачувати аліменти.
       Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів, які свідчили б про наявність обставин, передбачених частиною 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», проте такий висновок суперечить наявним у справі доказам.
       Так, частиною 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
       Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно із матеріалами виконавчого провадження № 58623490 ОСОБА_1 18 серпня 2023 року подав до Інгульського ВДВС заяву про перерахунок заборгованості по аліментів, виходячи із його доходів (заробітної плати) за 2022-2023 роки (а.с. 118), заяву про долучення довідок про його доходи за 2022-2023 роки (а.с. 119), відповідно до яких ОСОБА_1 працював на посаді водія транспортних засобів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛАН» з 02 серпня 2022 року по 08 січня 2023 року (а.с. 107) та на посаді водія легкового автомобілю у Херсонській обласній прокуратурі (Беріславській окружній прокуратурі) з 12 січня 2023 року по 22 травня 2023 року (а.с. 108). Також боржник згідно долученої ним до заяви про скасування постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 29 червня 2023 року виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 01 вересня 2023 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем за видом економічної діяльності 49.32 – надання послуг таксі (основний) (а.с. 153).
Проте суд таким доказам не надав оцінки, обмежившись посиланням на те, що заявник не надав доказів на підтвердження винятків, визначених у частині 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Між тим, колегія суддів дійшла висновку, що наведені докази свідчить про те, що ОСОБА_1 безпосередньо до застосування обмеження у праві керування транспортними засобами протягом десяти місяців працював на посадах водіїв, а також є фізичною особою-підприємцем, що здійснює діяльність за наступним КВЕД (вид діяльності): 49.32 - Надання послуг таксі, а тому тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування.
Тому державний виконавець, у провадженні якого перебуває виконавче провадження № 58623490, отримавши вказані документи мав скасувати постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, оскільки наявні обмеження, передбачені пунктом 1 частини 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Невчинення державним виконавцем таких дій свідчить про його неправомірну бездіяльність, а тому скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою. 
Оскільки ухвала суду постановлена з порушенням вимог процесуального закону, її необхідно скасувати відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, ухваливши нове судове рішення про задоволення скарги.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що апеляційним судом задоволена апеляційна скарга та задоволено вимоги скарги, з Інгульського ВДВС слід стягнути на користь заявника 605 грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2024 року скасувати, постановити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом задовольнити.
Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни щодо скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1  у праві керування транспортними засобом від 29 червня 2023 року та скасувати постанову, винесену 29 червня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяною Валентинівною, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1  у праві керування транспортними засобами.
Стягнути з Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ЄДРПОУ 34993225, на користь  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 605 грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту. 

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________________
Повний текст постанови складений 14 травня 2024 року