ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2024 р. м.Київ          Справа№ 920/926/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 25.04.2024:
від позивача:  Оніщук В.М.
від відповідача:  Приходько С.В. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» 
на рішення              Господарського суду Сумської області 
від                                                      11.08.2022 (повний текст складено 22.08.2022) 
у справі                          № 920/926/21 (суддя Жерьобкіна Є.А.) 
за позовом                 Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
до                                                        Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»
про                                            стягнення 3 408    295,45 грн.

                                                  ВСТАНОВИВ: 
  
Короткий зміст позовних вимог   
У серпні 2021 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (далі - АТ "Сумигаз") 3 408     295,45 грн заборгованості за договором транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 з урахуванням додаткової угоди №1 від 29.11.2017, у т.ч. 2 658     110,71 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, 345     289,30 грн пені, 130     269,38 грн 3% річних, 274     626,07 грн інфляційних втрат.
В обґрунтування заявлених вимог АТ "Укртрансгаз" вказує, що протягом травня -грудня 2019 року в газорозподільну мережу АТ "Сумигаз" передано 323     385     483 куб. м загального обсягу природного газу; загальний обсяг розподіленого відповідачем природного газу становить 309 293 661,01 куб. м, загальний обсяг природного газу, відібраного з газотранспортної системи та використаного відповідачем протягом травня     - грудня 2019 року становить 14 064 813,99 куб. м. АТ "Сумигаз" не здійснило оплату рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень     - грудень 2019 року на загальну суму 2 658 110,71 грн, чим порушило п. п. 2.5, 4.1, 8.4 договору №1512000714 від 17.12.2015.
У зв`язку з простроченням АТ "Сумигаз" зобов`язання зі здійснення оплати перевищення замовленої (договірної) потужності за травень -     грудень 2019 року позивач на підставі п. п. 13.1, 13.5 договору, ст. ст. 258, 536, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 3 ст. 198, ст. 232 ГК України здійснив нарахування 345     289,30 грн пені, 130     269,38 грн 3% річних, 274     626,07 грн інфляційних втрат.
У додатку до позовної заяви відповідно до ст. 90 ГПК України позивач поставив відповідачу запитання про обставини, що мають значення для справи:
1. Чи має АТ "Сумигаз" доступ до інформаційної платформи?
2. Яку саме інформацію АТ "Сумигаз" подавало до інформаційної платформи у травні-грудні 2019 року (вказати по кожному місяцю окремо)?
3. На який обсяг природного газу АТ "Сумигаз" мало укладений(-і) договір (договори) на закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності?
4. Який фактичний обсяг природного газу в метрах кубічних, відібраний АТ "Сумигаз" з газотранспортної системи через точки виходу у травні     грудні 2019 року (вказати обсяг по кожному місяцю окремо) для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності?
5. Який фактичний обсяг природного газу в метрах кубічних був поданий АТ "Сумигаз" до газотранспортної системи через точки входу у травні     грудні 2019 року (вказати обсяг по кожному місяцю окремо) для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності?
6. Який фактичний обсяг природного газу в метрах кубічних був використаний АТ "Сумигаз" для власних виробничо-технологічних витрат та фактичних втрат у травні     грудні 2019 року та розрахований ним в порядку п. 4 глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем (вказати обсяг по кожному місяцю окремо)?

Короткий зміст заперечень проти позову  
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність  обумовлених  законом та договором підстав для стягнення спірних сум. Також, відповідачем заявлено до застосування спеціальний строк позовної давності до вимог позивача. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Сумигаз" на користь АТ "Укртрансгаз" 2     658     110,71 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, 342     775,42 грн пені, 130     269,38 грн 3% річних, 274     626,07 грн інфляційного збільшення суми боргу, 51 086,72 грн витрат на сплату судового збору. У задоволенні позову в іншій частині     відмовлено.
Враховуючи порушення відповідачем п. п. 2.5, 4.1, 8.4 договору №1512000714 транспортування природного газу від 17.12.2015, нездійснення оплати рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2658110,71 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивач невірно визначив початок періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме без урахування вихідних днів у липні та жовтні 2019 року, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені підлягають задоволенню в сумі 342775,42 грн; у задоволенні позовних вимог в іншій частині нарахування пені суд відмовив за їх необґрунтованістю.
Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу, суд дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість та задоволення позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 130269,38 грн 3% річних та 274626,07 грн інфляційного збільшення суми боргу.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки щодо спірних правовідносин має застосовуватись спеціальна позовна давність згідно з ч. 5 ст. 315 ГК України, якою встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк, суд зазначив, що оскільки зобов`язання з транспортування трубопровідним транспортом не є зобов`язанням перевезення, укладений сторонами договір транспортування природного газу є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначене спеціальним законодавством (Кодексом газотранспортної системи, Законом України "Про ринок природного газу"), сторони договору не виступають по відношенню один до одного перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем та на правовідносини, що виникають із договору поширюються загальні положення щодо договорів про надання послуг, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах встановленого законом строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Сумської області від 11.08.2022, АТ "Сумигаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти позивача.
Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому має бути скасовано в частині задоволення позову.
Скаржник  не погоджується з посиланням суду на те, що АТ "Укртрансгаз" надавало АТ "Сумигаз" послуги фізичного транспортування природного газу за раніше укладеним договором №1109011164/П36 від 28.09.2011, оскільки вказаний договір (№1109011164/П36) був укладений 28.09.2011; відповідно до п. 1.2 договору №1109011164/П36 від 28.09.2011 газ замовника, транспортування якого здійснювало газотранспортне підприємство, був призначений для потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання; даний договір відсутній у матеріалах справи №920/926/21 і судом при розгляді справи не досліджувався; у відзиві на позов АТ "Сумигаз" детально обґрунтувало та наголошувало під час слухання справи, що згідно з п. 2.1 договору транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Пункт 6.1 договору зазначає, що оператор забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до Договору (розподіл потужності). Забезпечення потужностей є обов`язком позивача. Тому, на думку скаржника, посилання суду першої інстанції на те, що відповідно до договору на транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 АТ "Сумигаз" не замовляло послугу фізичного транспортування природного газу, а відтак підписання додатку №2 до договору не є обов`язковим, є безпідставним та необґрунтованим.
Скаржник також вказує, що п. п. 2.3, 2.7 договору транспортування природного газу, в редакції, що підписана між сторонами, визначено, що обсяг послуги, що надається за цим договором, визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) без будь-якої прив`язки щодо надання доступу до потужності на період однієї газової доби. Апелянт зауважує, що редакція Типового договору транспортування природного газу, яка була затверджена НКРЕКП станом на день його укладення (17.12.2015), та яка була затверджена НКРЕКП на момент виникнення спірних відносин, але не укладалась між сторонами, кардинально різняться за своїми умовами.
На думку скаржника, твердження суду, що виходячи саме зі змісту положень п. п. 2.3, 2.7 договору у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки 1 та 2 до договору не надаються, не відповідає дійсним обставинам справи та нормам договору транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015, який укладений між сторонами. 
Посилаючись на п. 2 глави 2 розділу IX Кодексу ГТС, скаржник вважає, що нормами Кодексу ГТС не передбачено право вибору використання норм Кодексу або ж норм Договору транспортування природного газу. Лише зазначення про розподіл потужності в кодексі ГТС без належного узгодження таких норм з договором транспортування природного газу недостатньо. Апелянт вказує, що умови укладеного сторонами у даній справі договору транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 не містять таких його обов`язкових положень (умов), як: точки входу та/або виходу; обсяг розподіленої (договірної) потужності; період (річний, квартальний, місячний); тип потужності (гарантована чи переривчаста, потужність з обмеженнями), що у свою чергу позбавляє можливості встановити, на який саме період наданий доступ до потужності та в яких точках входу/або виходу, з якими технічними характеристиками цих точок. Матеріали справи не містять інформації, яким чином відповідачеві присвоєні ЕІС-коди та на підставі яких даних визначені точки входу/виходу до/із газотранспортної системи відповідача, зважаючи на відсутність підписаних між сторонами спору додатків 1, 2 до договору транспортування природного газу.
Скаржник не погоджується з висновками суду, що враховуючи неподання відповідачем заявки на розподіл потужності, AT "Укртрансгаз" здійснювало розподіл потужності відповідачу на період на добу наперед відповідно до п. 1 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС, тобто без укладення додатку №1; що відповідно до п. 2.4 договору відповідач не замовляв послугу фізичного транспортування природного газу за договором, відповідно, і потреба у підписанні додатку №2 до договору між позивачем і відповідачем була відсутня як з моменту укладення договору, так і у спірний період. Скаржник вказує, що додатки №1, №2 до договору транспортування природного не укладались, в той час як для належного виконання сторонами своїх прав і обов`язків за договором транспортування природного газу необхідним є укладення таких додатків до договору. Додатки 1 (розподіл потужності) та 2 (транспортування) до договору транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 ані в момент підписання договору, ані в подальшому сторонами не укладені. Відтак, сторони не визначили розподіл потужності по кожній точці входу/виходу у пунктах приймання-передачі природного газу. Скаржник вважає, що без встановлення попередньої замовленої потужності, яка відповідно до умов договору визначається Додатком 1, не може мати місце будь-яке перевищення замовленої потужності.
Скаржник також вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що п. 11 постанови НКРЕКП від 27.12.2017 №1437 передбачено обов`язок оператора газотранспортної системи з 01.08.2018 надавати послуги транспортування природного газу на підставі договору транспортування природного газу, укладеного відповідно до типового договору транспортування природного газу зі змінами, затвердженими цією постановою. З 01.05.2019 оператор ГТС фактично почав надавати послуги з розподілу договірної потужності, порядок надання якої був змінений з 01.05.2019, проте відповідних змін до чинного договору №1512000714 від 17.12.2015 не внесено, інший договір на період травень - грудень 2019 року не укладався. У той же час, після 01.05.2019 договір №1512000714 не змінив своєї редакції. Позивач будь-яких дій щодо укладання додаткових угод до договору з підстав зміни законодавства не здійснював. Крім того, договор взагалі не передбачає розподілу потужності на період на добу наперед, а між AT "Сумигаз" та AT "Укртрансгаз" відсутні договірні відносини, які врегульовували б надання послуги договірної потужності у 2019 році.
На думку скаржника, АТ "Укртрансгаз" не може стягувати з АТ "Сумигаз" плату за перевищення замовленої потужності за кожний день газового місяця, оскільки така послуга укладеним між сторонами договором №1512000714 від 17.12.2015 не передбачена. Крім того, на виконання вимог п. 8.4 договору, АТ "Укртрансгаз" не надало на електронну адресу АТ "Сумигаз" звітів про використання договірної потужності (у спірному періоді), розрахунків перевищення розміру договірних потужностей та рахунків на оплату. Будь-який розрахунок додаткової плати за перевищення договірних потужностей за травень - грудень 2019 року у матеріалах справи відсутній. 
Як зауважує скаржник, суд першої інстанції зазначив, що Акт наданих послуг №05-2019-1512000714/1000519 від 31.05.2019 за травень 2019 року підписаний сторонами та скріплений відтисками печаток сторін без будь-яких заперечень чи зауважень. Проте суд не врахував доводи та заперечення представника відповідача з цього приводу.  У той же час суд не надав оцінки і повністю проігнорував, що акти наданих послуг: за червень №06-2019-1512000714/1000619 від 30.06.2019, за липень №07-2019-1512000714/1000719 від 31.07.2019, за серпень №08-2019-1512000714/1000819 від 31.08.2019, за вересень №09-2019-1512000714/1000919 від 30.09.2019, за жовтень №10-2019-1512000714/1001019 від 31.10.2019, за листопад №11-2019-1512000714/1001119 від 30.11.2019, за грудень №12-2019-1512000714/1001219 від 31,12.2019 не підписані сторонами та не скріплені печатками сторін; матеріали справи не містять доказів їх направлення в порядку ч. 2 п. 8.4 договору.
Щодо застосування строку позовної давності та визначення подібності правовідносин скаржник вказує, що правова позиція у спірних правовідносинах, яка викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21, є не остаточною, а відтак не є останньою у часі в порівнянні з правовими позиціями у справах №310/180/19 та № 920/206/19, що наведені АТ "Сумигаз" та у справі №904/949/21 та не застосовані судом першої інстанції в цій справі. На думку АТ "Сумигаз", договір транспортування природного газу є договором перевезення вантажів, а тому до вимог позову мають бути застосовані строки позовної давності.
Також, на стадії нового розгляду справи відповідачем надано: 
- 11.07.2023 - додаткові письмові пояснення по справі, до яких зокрема, в додаткове обгрунтування подано науковий висновок  щодо застосування терміну «потужність» для характеристики процесу транспортування природного газу, складений 29.05.2023 докторкою юридичних наук, професоркою кафедри цивільного права та процесу Донецького національного університету ім.В.Стуса О.Беляневич, а також здійснено посилання на необхідність застосуванян рішення суду ЄС у справі С-510/13 стосується застосування Регламенту № 1775/2005, який Регламентом (ЄС) №715/2009 Європейського Парламенту та Ради від 13 липня 2009 року. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
АТ "Укртрансгаз" надало відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає, що господарський суд першої інстанції вірно визначив та правильно застосував норми матеріального права, забезпечив справедливий, неупереджений, об`єктивний, з дотриманням норм процесуального права та прав сторін судового процесу розгляд справи, здійснив повне, всебічне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, а тому оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та прийнятим з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заперечуючи проти доводів скаржника про те, що неукладення додатків №1 та №2 до договору свідчить про не узгодження сторонами обсягу замовленої потужності (величини договірної потужності), позивач вказує, що предметом позовних вимог у цій справі є стягнення заборгованості за надані послуги на підставі договору, п. 2.4 якого сторони погодили, що послуги надаються на умовах визначених у Кодексі ГТС. Таким чином, укладаючи договір, сторони узгодили, що надання послуг за договором буде здійснюватися на умовах визначених Кодексом ГТС, з урахуванням змін та доповнень на момент надання послуг.
Щодо додатку №1 до Договору позивач зазначає, що станом на 17.12.2015 (дату підписання договору) підписання Додатку 1 було неможливим через відсутність затверджених Регулятором тарифів на розподіл потужності. Згідно з п. 8 Додатку №2 до постанови НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 встановлено з 01.05.2019 тариф для віртуальної точки виходу з невизначеним фізичним розташуванням до газорозподільних систем в розмірі -157,19 грн за 1000 куб. метрів природного газу на добу без ПДВ. Відповідно до п.2 глави 5 розділу IX Кодексу ГТС у рамках процедури розподілу потужності беруть участь заявки щодо річних, квартальних та місячних періодів. У даному випадку АТ "Сумигаз" не надавало заявку на розподіл потужності на вказані періоди і правовідносини в цій частині врегульовані главою 7 розділу IX Кодексу ГТС, що не потребує укладення Додатку №1. Використання гарантованої та/або переривчастої потужності на добу наперед не обумовлюється підписанням вказаного додатку. Таким чином, укладення додатку №1 до договору передбачено у разі замовлення розподілу потужності на рік, квартал і місяць та, відповідно, не потребує укладення додатку №1 до договору при розподілі потужності на період однієї газової доби.
Щодо додатку №2 до договору позивач вказує, що у зв`язку із запровадженням добового балансування та прийняттям НКРЕКП Постанови №2001 від 21.12.2018 з 01.05.2019 надання послуг фізичного транспортування природного газу відійшло в історію ринку природного газу, відповідно, як і обов`язковість укладення додатку №2 до договору на спірний період. Водночас сторони уклали додаток №3 до договору, який підписаний та скріплений печатками як зі сторони відповідача, так і зі сторони позивача; відсутність дати на ньому не може свідчити про його неукладення, оскільки він є додатком до Договору від 17.12.2015 №1517000714 і є його невід`ємною частиною. Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору ГТС здійснюються відповідно до вимог Кодексу ГТС (п. 2.5). Договір містить розділ VII "Тарифи", який передбачає, серед іншого, що вартість послуги "розподіл потужності" розраховується за тарифами, встановленими Регулятором. Розділ VIII Договору та розділ IX Кодексу ГТС містять порядок та формули визначення вартості послуг доступу до потужності. Пунктом 8.4 договору сторони погодили, що у випадку перевищення AT "Сумигаз" розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця відповідач сплачує додаткову плату. Умови та порядок отримання замовниками відповідних трьох послуг визначаються не лише таким договором транспортування природного газу. З Кодексу ГТС вбачається, що для здійснення транспортування природного газу сторони, крім укладення Договору, мають вчиняти й інші дії, якими фактично узгоджують всю інформацію, необхідну для надання послуг транспортування (в тому числі доступу до потужності). Зокрема, розділ IX Кодексу ГТС передбачає порядок доступу до потужності, подання заявок, номінацій, а також порядок визначення фактичної потужності, використаної замовником, у разі неподання ним номінації. Тому у відносинах з транспортування природного газу умови надання послуг транспортування (доступу) визначаються не лише договором/додатками до нього. У таких відносинах договір по суті є підставою для надання оператором ГТС замовникам послуг транспортування та визначає загальні умови їх правовідносин, тобто має рамковий характер. Натомість порядок надання послуг транспортування (потужність) визначається чітко регламентованою Кодексом ГТС процедурою. Зокрема, Кодекс ГТС передбачає, що в порядку подання номінацій сторони визначають в т.ч. обсяг природного газу, який транспортується через окремі точки входу/виходу в розрізі кожної окремої доби та місяця.
Позивач вважає, що сторони договору визначили предмет договору, ціну та строк його дії, а непідписання додатків №1 та №2 до договору не призвело до неузгодженості дій щодо виконання договору, оскільки договір містить положення, відповідно до яких він має виконуватись відповідно до приписів Кодексу ГТС з урахуванням змін та доповнень на момент надання послуг.
На думку позивача, вказані вище обставини спростовують твердження скаржника, що неукладення додатків №1 та №2 до договору свідчить про неузгодження сторонами обсягу замовленої потужності, оскільки не можна вважати неукладеним договір в частині узгодження обсягу замовленої потужності після його повного чи часткового виконання сторонами, враховуючи, що в матеріалах справи наявний акт наданих послуг (перевищення замовленої договірної потужності) за травень 2019 року на підставі договору, який підписаний без зауважень як позивачем так і відповідачем, а також інші докази, які були досліджені судом, що відображено в судовому рішенні.
Позивач вважає безпідставними твердження скаржника, що умови договору не містять умов щодо розподілу потужності на добу наперед та вказує, що договір транспортування природного газу виконувався сторонами з дня його укладення; позивач надавав відповідачу послуги транспортування природного газу, за які останній частково розраховувався. У зв`язку з переходом ринку природного газу від фізичного транспортування природного газу до розподілу потужності з 01.05.2019 позивач саме на підставі укладеного договору відповідно до глави 2 розділу IX Кодексу ГТС надав відповідачу доступ до потужності та право користуватися потужністю газотранспортної системи. Відсутність факту приведення умов договору транспортування природного газу у відповідність до нових правил ринку природного газу не звільняє учасників такого ринку від обов`язку дотримання правил, визначених Кодексом ГТС у відповідній редакції на час надання послуг, оскільки у договорі визначено послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором, тобто зобов`язано Оператора ГТС здійснити розподіл потужності на добу наперед на 01.05.2019 на підставі поданих замовниками послуг транспортування номінацій.
У п. 6 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС передбачається, що у випадку коли замовник послуг транспортування природного газу не надав номінацію на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, то вважається, що замовник подав нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу.
Оскільки АТ "Сумигаз" не надало номінацію на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, то вважається, що замовник подав нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу, а вся потужність, яка була йому надана, є перевищенням замовленої договірної потужності.
Таким чином, на думку позивача, оскільки сторони погодили виконання умов договору на підставі Кодексу ГТС, положеннями якого врегульовано питання доступу до потужності на добу наперед, відповідно, умови договору передбачають розподіл потужності на добу наперед, що спростовує протилежні твердження скаржника.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно розрахунку вартості додаткової плати за перевищення замовленої договірної потужності та направлення АТ "Сумигаз" звітів позивач вказує, що в даному випадку є одна віртуальна точка виходу до газорозподільної системи АТ "Сумигаз", якій позивач відповідно до розділу II Кодексу ГТС присвоїв ІЕС-код - 56ZG-DSO-3000009, що спростовує твердження відповідача про неузгодженість віртуальних точок. Твердження відповідача спростовує також наявність у матеріалах справи зведених актів приймання-передачі природного газу на ГРС, підписаних сторонами та скріплених печатками, в яких узгоджені фізичні точки входу та виходу, та Додатку №3.
Спростовуючи доводи відповідача про відсутність у матеріалах справи будь-якого розрахунку перевищення розміру договірної потужності, позивач вказує, що у звітах про використання замовленої потужності здійснено розрахунок перевищення фактично використаної потужності над замовленою, щоденно та сумарно за місяць; враховуючи, що відповідач не надав номінацію на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, то замовник подав нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу, а вся потужність, яка була йому надана, є перевищенням замовленої договірної потужності, що повністю відповідає умовам Договору та вимогам Кодексу ГТС. Звіти про використання замовленої потужності разом з рахунками були направлені АТ "Сумигаз" через Інформаційну платформу; крім того, рахунки і акти наданих послуг були направлені поштовими відправленнями, що не заперечується відповідачем.
Щодо посилань скаржника на умови п. 8.4 договору та необхідність направлення на електронну адресу AT "Сумигаз" звітів про використання договірної потужності (у спірному періоді), що узгоджується з п. п. 19.1 та 19.2 договору, позивач вказує, що відповідно до п. 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у т.ч. для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, Оператор газотранспортної системи (позивач) створив Інформаційну платформу. В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт отримання через Інформаційну платформу звітів, актів та рахунків саме уповноваженою особою АТ "Сумигаз", копія довіреності якої наявна в матеріалах справи. 
Позивач вважає безпідставними твердження скаржника про те, що для здійснення статутної діяльності АТ "Сумигаз" договір транспортування не потрібен, та вказує, що обов`язковою умовою доступу AT "Сумигаз" як оператора ГРМ до газотранспортної системи є укладення письмового договору транспортування природного газу (відповідно до ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" та відповідних положень Кодексу ГТС). Тому факт роботи оператора ГРМ на ринку природного газу та виконання ним покладених чинним законодавством завдань вже є свідченням того, що він не міг не укладати та не виконувати оспорюваний Договір. Без такого договору оператор ГРМ не мав би права на доступ до газотранспортної системи та не міг вчиняти жодних дій з розподілу газу. AT "Сумигаз" є оператором ГРМ, тобто суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Розподіл природного газу полягає у його переміщенні газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам (що не включає постачання природного газу) (п. п. 17, 35 ч. 1 ст.1 Закону "Про ринок природного газу"). Це фактично його єдиний вид діяльності, тому немає сумнівів у тому, що AT "Сумигаз" виконувало оспорюваний договір, а отже, цей факт не потребує доведення.
Відповідно до п. 10 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем для забезпечення транспортування природного газу, необхідного для покриття власних виробничо-технологічних витрат та втрат, замовляють потужність віртуальної точки виходу до газорозподільної системи відповідно до вимог цього Кодексу. Загальна потужність кожної віртуальної точки виходу до газорозподільної системи дорівнює сумі технічних потужностей усіх фізичних точок виходу до газорозподільної системи, які вона об`єднує. Потужність фізичних точок виходу до газорозподільної системи не розподіляється. Таким чином відповідач повинен був замовити та оплатити позивачу потужність віртуальної точки виходу до газорозподільної системи відповідно до вимог цього Кодексу. Незамовлення вказаного обсягу на рік, місяць та квартал, а лише фактичне використання потужності відповідачем свідчить про виникнення у нього обов`язку з оплати наданих послуг.
Позивач не погоджується з доводами скаржника щодо застосування строку позовної давності та визначення подібності правовідносин та вказує, що у постанові від 23.08.2022 у справі №910/12748/21 "Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі 921/184/21 (ухваленої після подання касаційної скарги), яка є подібною до правовідносин, що стали предметом касаційного розгляду у даній справі. Отже, об`єднана палата Касаційного господарського суду висловила правову позицію щодо застосування ст. ст. 306, 307, 315 ГК України до договору транспортування природного газу, з огляду на що колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції допустив невірне застосування ст. ст. 306, 307, 315 ГК України, визначивши, що договір транспортування природного газу за своїм змістом є договором перевезення вантажів.".
У відзиві на апеляційну скаргу позивач звернувся з клопотанням про поновлення строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи, у якому, користуючись наданим ст. 263 ГПК України правом, повідомляє про наявність додаткового доказу, який має значення для правильного вирішення цієї справи та який слід долучити до матеріалів справи, а саме - акт звірки станом на 31.08.2022, що підписаний між позивачем та відповідачем. Підписанням цього акта звірки відповідач підтверджує наявність заборгованості перед позивачем за 2019 рік на загальну суму 2 658 110,71 грн за перевищення потужності за поговором, що є предметом розгляду у справі № 920/926/21. Позивач звертає увагу, що суми боргу, зазначені в позовній заяві та в акті звіряння, є однаковими. Позивач також вказує, що зазначений доказ не подавався у строк, встановлений ч. 2 ст. 80 ГПК України, у зв`язку з тим, що на момент звернення з позовною заявою у цій справі вказаний доказ був відсутній, враховуючи, що сторони підписали даний акт звірки станом на 31.08.2022.
Також, на стадії нового апеляційного розгляду справи позивачем надано: 
- 15.03.2023 - додаткові пояснення по суті спору, в яких додатково висвітлено доводи про те, що укладений між сторонами договір є договором про надання послуг, документально підтверджено використання відповідачем замовленої потужності з перевищенням розміру договірної потужності, зокрема і на заявлену до стягнення суму; 
- 13.09.2023 додаткові пояснення по суті спору, в яких додатково висвітлено доводи про те, що спірні правовідносини, які виникли у процесі укладення договору транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу". Кодексом ГТС та Типовим договором транспортування природного газу. При цьому Кодекс ГТС є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності;  рішення суду ЄС у справі С-510/13 стосується застосування Регламенту № 1775/2005, який Регламентом (ЄС) №715/2009 Європейського Парламенту та Ради від 13 липня 2009 року про умови доступу до газотранспортних систем було скасовано, та відповідно не підлягає застосуванню до спірних правовідносин; відповідач у спірний період, не замовив потужність на віртуальній точці входу та здійснив користування потужністю ГТС, що свідчить про наявність підстав, для стягнення з відповідача вартості перевищення замовленої договірної потужності; інформація, яка подана самим відповідачем у формі звітності до НКРЕКП повністю підтверджує обсяги наданих послуг перевищення замовленої потужності та є належним доказом щодо факту та обсягу наданих послуг, оскільки підписана уповноваженими представниками (посадовими особами) відповідача, тому містить достовірну інформацію. 

Рух справи 
Рішенням господарського суду Сумської області від 11.08.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022, позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача    2      658 110,71 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, 342 775,42 грн пені, 130 269,38 грн 3% річних, 274 626,07 грн інфляційних втрат. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що:
- враховуючи порушення Відповідачем пунктів 2.5, 4.1, 8.4 Договору, а саме нездійснення оплати рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року, вимоги про стягнення 2 658 110,71 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності є правомірними та обґрунтованими;
- перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, суди встановили, що Позивач невірно визначив початок періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме без урахування вихідних днів у липні та жовтні 2019 року, а тому дійшли висновку, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені підлягають задоволенню в сумі 342 775,42 грн; у задоволенні позовних вимог в іншій частині нарахування пені суди відмовили за їх необґрунтованістю;
- враховуючи встановлений факт неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором, та перевіривши розрахунок Позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суди дійшли висновку про правомірність, обґрунтованість вимоги щодо стягнення 130 269,38 грн 3% річних та 274 626,07 грн інфляційних втрат;
- заява Відповідача про застосування позовної давності до вимог Позивача, оскільки щодо спірних правовідносин має застосовуватись спеціальна позовна давність згідно з частиною п`ятою статті 315 ГК України, якою встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк, не підлягає задоволенню, оскільки зобов`язання з транспортування трубопровідним транспортом не є зобов`язанням перевезення, так як укладений сторонами Договір є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначене спеціальним законодавством (Кодексом газотранспортної системи, Законом України ?Про ринок природного газу?), сторони Договору не виступають по відношенню один до одного перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем та на правовідносини, що виникають з Договору поширюються загальні положення щодо договорів про надання послуг, тому суди дійшли висновку, що Позивач звернувся до суду в межах встановленої законом позовної давності.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.02.2023 у справі № 920/926/21 касаційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2022 у справі № 920/926/21 задоволено частково, а саме: постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 у справі № 920/926/21 скасовано. Справу передано на новий перегляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що: 
- з матеріалів справи вбачається, що в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 про відкриття апеляційного провадження та призначення до розгляду справи в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції зазначив, що у зв`язку з військовою  агресією російської федерації проти України та з урахуванням епідеміологічної ситуації в Україні Північний апеляційний господарський суд роз`яснює про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також       учасники справи (у разі неможливості явки їх представників у судове засідання) не позбавлені можливості звернутися до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку ?EasyCon? або інших доступних суду та учасникам судового процесу засобів, що забезпечують проведення судових засідань у режимі відеоконференцзв`язку та відповідають вимогам законодавства; 
- представник відповідача скористався своїм правом, передбаченим частиною першою статті 197 ГПК України та подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку; 
- ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 задоволено заяву представника Відповідача - адвоката Сіденко Л.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та призначено судове засідання на 31.10.2022 на 12 год 20 хв.; 
- таким чином суд апеляційної інстанції визначив порядок проведення судового засідання на 31.10.2022; 
- згідно з частиною одинадцятою статті 197 ГПК України використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, здійснювати інші процесуальні права та обов`язки; 
- водночас у матеріалах справи відсутні докази того, що суд апеляційної інстанції під час проведення судового засідання здійснив запрошення/виклик представника Відповідача - адвоката Сіденко Л.В. на його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, також відсутні докази того, що підчас запрошення/виклику представника Відповідача на його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції виникли технічні проблеми зі інтернет зв`язком, що, у свою чергу, призвело до неможливості з`єднання суду з представником Відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023, для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2023 справу №920/926/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді:   Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю., розгляд справи призначено на 23.03.2023. 
06.03.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від відповідача Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"             надійшла заява про проведення судового засідання у справі № 920/926/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке призначено на 23.03.2023 об 11 год. 00 хв. Проведення відеоконференції Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" просить доручити Господарському суді Сумської області.
В свою чергу,  головуючий суддя Станік С.Р. з 01.03.2023 по 03.03.2023 включно, з 06.03.2023 по 10.03.2023 включно перебував у відпустці і вирішення питання стосовно поданого клопотання здійснюється після виходу судді з відпустки.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 задоволено заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції       у справі № 920/926/21. 
У зв`язку з оголошенням сигналу "повітряної тривоги" в місті Києві, судове засідання по справі № 920/926/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022, не відбулось, з метою збереження життя, здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів, працівників апарату суду.
Відповідно до розпорядження голови Північного апеляційного господарського суду №3 від 18.07.2022 у разі оголошення сигналу "повітряна тривога", з метою збереження життя, здоров`я, відвідувачам, суддям та працівникам апарату суду, негайно залишити приміщення суду та прослідувати до найближчого укриття.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 розгляд справи призначено на 20.04.2023. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 задоволено заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції       у справі № 920/926/21 в режимі відеоконференції. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 розгляд справи відкладено  на 08.06.2023. 
У зв`язку з перебуванням з 06.06.2023 на лікарняному судді Шаптали Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити      розгляд справи у визначеному складі - неможливо.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08.06.2023, справу № 920/926/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік     С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 справу №920/926/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді:   Тищенко О.В., Гончаров С.А., розгляд справи призначено на 13.07.2023. 
13.07.2023 розгляд апеляційної скарги не відбувся, у зв`язку з перебуванням з 08.07.2023 по 16.07.2023 у відрядженні, з 17.07.2023 по 30.07.2023 включно, з 31.07.2023 по 02.08.2023 включно у відпустці судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею доповідачем, і вирішення питання стосовно призначення апеляційної скарги здійснюється після виходу судді з відпустки.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 розгляд справи призначено на 14.09.2023. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 задоволено заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції       у справі № 920/926/21. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 розгляд справи відкладено  на 19.10.2023. 
19.10.2023 розгляд апеляційної скарги не відбувся, у зв`язку з перебуванням з 16.10.2023 по 20.10.2023 включно у відпустці головуючого судді Станіка С.Р. 
В свою чергу головуючий суддя Станік С.Р. з 16.10.2023 по 20.10.2023 включно, з 23.10.2023 по 27.10.2023 включно перебував у відпустці, суддя Гончаров С.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею доповідачем, з  25.10.2023 по 03.11.2023 включно, з 06.11.2023 по 10.11.2023 включно перебував у відпустці, суддя Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів, з  14.10.2023 по 24.10.2023 включно перебувала у відряджені, з 25.10.2023 по 31.10.2023 включно, 01.11.2023  перебувала у відпустці і вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснюється після виходу суддів з відпусток.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 розгляд справи призначено на 23.11.2023. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 розгляд справи відкладено   на 01.02.2024. 
У зв`язку з перебуванням 01.02.2024 у відпустці судді Гончарова С.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити  розгляд справи у визначеному складі - неможливо.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 01.02.2024, справу № 920/926/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік         С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2024 справу №920/926/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді:   Тищенко О.В., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено на 21.03.2024. 
У зв`язку з перебуванням з 14.03.2024 по 27.03.2024 включно у відпустці судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19.03.2024, справу № 920/926/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік     С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2024 справу №920/926/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді:   Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено на 21.03.2024. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2024 розгляд справи відкладено  на 25.04.2024. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024 задоволено заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції       у справі № 920/926/21. 
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 25.04.2024 з`явились  представники:    Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та  Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (скаржника), який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
В судовому засіданні 25.04.2024 судом було поставлено на обговорення ряд клопотань, які були заявлені відповідачем, заслухано позицію представників учасників справи щодо заявлених клопотань, та з урахуванням досліджених матеріалів справи, дійшов наступних висновків щодо заявлених клопотань. 
Щодо клопотань відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням судів у справі №920/1189/19, а також до закінчення розгляду в касаційному порядку справ № 911/1395/21, 914/2579/19, клопотання про зупинення провадження до вирішення по суті та набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі № 640/25928/21 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" до Національної комісії , що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови № 235 від 17.02.2021 в частині, суд відзначає таке.
Згідно зі ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: 1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи; 3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації; 4) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 5) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
П. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках:  перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Розглянувши обґрунтування клопотань відповідача в частині зупинення провадження до набрання законної сили рішенням суду у справі №920/1189/19, а також до закінчення розгляду в касаційному порядку справ № 911/1395/21, 914/2579/19, до вирішення по суті та набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі № 640/25928/21 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" до Національної комісії , що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови № 235 від 17.02.2021 в частині, - колегія суддів відмовляє у його задоволенні та зазначає, що у матеріалах справи достатньо доказів, у розумінні норм Господарського процесуального кодексу України, для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, а  зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Крім того, обумовлені п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України   підстави для зупинення провадження у даній справі  до закінчення розгляду в касаційному порядку справ № 911/1395/21, 914/2579/19 - також відсутні, скаржником не доведені, а судом апеляційної інстанції не встановлені як підстава для реалізації права, обумовленого даною нормою. 
Крім того, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.
При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.
Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи або певної черговості розгляду вимог.
Щодо клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті та набрання чинності рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/2909/24 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" до АТ «Укртрансгаз» про визнання недійсними пунктів договору № 1512000714 від 17.12.2015 в частині нарахування та стягнення штрафних санкцій (п. 13.5 щодо пені), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки за наведених підстав у їх сукупності та враховуючи, що у матеріалах справи достатньо відповідних доказів для з`ясування обставин, необхідних для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи та винесення судового рішення.
Разом з тим, відповідачем у клопотанні не наведено жодних об`єктивних обставин неможливості розгляду цієї справи до прийняття у справі рішення господарським судом в межах справи № 910/2909/24.  
Щодо клопотання відповідача про призначення комплексної судової експертизи (судово-економічної та будівельно-технічної) і на вирішення якої відповідач просив поставити питання стосовно вимог, які заявлені у позові,  апеляційний суд відзначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду (ст. 1 Закону України "Про судову експертизу").
У рішенні ЄСПЛ у справі "Дульський проти України" зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №902/834/20, від 13.08.2021 у справі №917/1196/19, від 30.09.2021 у справі №927/110/18, від 23.12.2021 у справі №5015/45/11 (914/1919/20).
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №927/685/20.
Апеляційний господарський суд бере до уваги, що відповідач не подавав     клопотання про призначення     відповідної експерти до суду першої інстанції.
В самому     клопотанні про призначення     експертизи заявник не мотивує підстав неможливості їх подання ще до суду першої інстанції, на стадії підготовчого провадження, на якому мало бути вирішене відповідне питання (п. 8 ч. 1 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України).
Апеляційний господарський суд зазначає, що з огляду на приписи ст. ст. 13, 14, 42, 74, 80, 164 Господарського процесуального кодексу України законодавство покладає обов`язок з подання доказів на сторону у справі, зокрема разом із першою заявою по суті справи, сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 30.03.2018 у справі №910/24486/16, за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Суд також зауважує, що у випадку призначення експертиз на стадії апеляційного провадження та отримання відповідних експертних висновків у справі з`являться нові докази, яких не було в суді першої інстанції.
За наведених підстав у їх сукупності та враховуючи, що у матеріалах справи достатньо відповідних доказів для з`ясування обставин, необхідних для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи та винесення судового рішення, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання АТ "Сумигаз" про призначення  комплексної судової експертизи (судово-економічної та будівельно-технічної), а дійсна потреба у спеціальних знаннях при вирішенні спору судом апеляційної інстанції не встановлена, і скаржником не доведена. 
Крім того, відповідно до положень статті 2 ГПК України на господарське судочинство покладено обов`язок забезпечення розумності строків розгляду справ, а на сторони - неприпустимість зловживання процесуальними правами. 
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.   
Щодо клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об?єднаною палатою Верховного Суду справи № 918/686/21, суд апеляційної інстанції залишає його без розгляду як таке, що не було підтримане скаржником і від якого скаржник відмовився, з посиланням на те, що спір у даній справі вирішено.
Позиція учасників справи стосовно суті спору: 
Представник скаржника в судовому засіданні 25.04.2024  просив скасувати рішення першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2024 заперечував проти заявлених клопотань, а також проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції,  17.12.2015 АТ "Укртрансгаз" (оператор) та АТ "Сумигаз" (замовник) уклали договір №1512000714 транспортування природного газу (далі - договір), за умовами п. 2.1 якого АТ "Укртрансгаз" надає АТ "Сумигаз" послуги транспортування природного газу на умовах, визначених договором, а замовник сплачує встановлену у договорі вартість таких послуг.
Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, з урахуванням особливостей, передбачених договором (п. 2.2 договору).
У п. 2.3 договору визначено послуги, які можуть надаватись замовником за договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуга фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуга балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.
Обсяг послуг, що надаються за договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору (п. 2.4 договору).
Згідно з п. 2.6 договору замовник (АТ "Сумигаз") має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках виходу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.
Оператор (АТ "Укртрансгаз") має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках виходу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів (п. 2.7 договору).
Додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газовидобувне підприємство або виробник біогазу (п. 2.8 договору). Додаток 3 укладено між сторонами.
Відповідно до п. 3.2 договору оператор має право стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному договором.
Згідно п. 4.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; вчасно врегульовувати небаланси; не перевищувати замовлені потужності, визначені у договорі; здійснити додаткову оплату оператору у разі перевищення розміру договірної потужності та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному договором.
Оператор забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газорозподільної системи або в точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до договору (п. 6.1 договору).
Розподіл потужності здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу (п. 6.2 договору).
Надання номінацій (рекомендацій) для отримання транспортування здійснюється у поряду, встановленому Кодексом. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються оператором на його офіційному вебсайті (п. 6.3 договору).
Вартість послуг розподілу потужності визначається за тарифами, які встановлюються Регулятором (п. 7.1 договору).
Тарифи, передбачені п. 7.1 договору, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунку за послуги згідно з умовами цього договору (п. 7.3).
Згідно з п. 8.1 договору величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до договору. Величина договірної потужності замовника визначається відповідно до розподілу потужності, який здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу, та оформлюється додатком 1 до договору.
Вартість договірної потужності на період газового місяця визначається як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця (п. 8.3 договору).
Відповідно до п. 8.4 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 29.11.2017) у випадку перевищення замовником розміру договірних потужностей у точках виходу/входу до/з газотранспортної системи за період газового місяця замовник сплачує додаткову плату. Підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до 10 числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до 15 чиста місяця наступного за звітним.
Послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг. Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою оператора (п. 11.1, 11.2 договору).
Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від писання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку (п. 11.3 договору).
У разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 13.5 договору).
У матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами спору додатків 1 та 2, які за умовами договору є невід`ємними його частинами.
29.11.2017 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору транспортування природного газу від 17.12.2015 №1512000714, якою внесли зміни та доповнення до договору, погодили можливість надання оператором замовнику доступу до потужності на період однієї газової доби.
Додаткова угода до договору набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, умови додаткової угоди застосовуються до відносин між сторонами до договору, починаючи з 29.12.2016 (п. 7 додаткової угоди).
На виконання п. 8.4 договору АТ "Укртрансгаз" за результатами остаточної алокації відборів та подач АТ "Сумигаз" здійснило розрахунок вартості плати за перевищення потужності за період з травня по грудень 2019 року на загальну суму 2658110,71 грн.
Позивач згідно з п. 8.4 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 29.11.2017) направив в інформаційній платформі на електронну адресу відповідача:
- рахунок №05-2019-1512000714/1000519 від 31.05.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1761,37 грн та звіт про використання замовленої потужності за травень 2019 року;
- рахунок №06-2019-1512000714/1000619 від 30.06.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1409,14 грн та звіт про використання замовленої потужності за червень 2019 року;
- рахунок №07-2019-1512000714/1000719 від 31.07.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 635,23 грн та звіт про використання замовленої потужності за липень 2019 року;
- рахунок №08-2019-1512000714/1000819 від 31.08.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1776,70 грн та звіт про використання замовленої потужності за серпень 2019 року;
- рахунок №09-2019-1512000714/1000919 від 30.09.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1528,08 грн та звіт про використання замовленої потужності за вересень 2019 року;
- рахунок №10-2019-1512000714/1001019 від 31.10.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 3683,99 грн та звіт про використання замовленої потужності за жовтень 2019 року;
- рахунок №11-2019-1512000714/1001119 від 30.11.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 6523,37 грн та звіт про використання замовленої потужності за листопад 2019 року;
- рахунок №12-2019-1512000714/1001219 від 31.12.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 7716,77 грн та звіт про використання замовленої потужності за грудень 2019 року.
Також АТ "Укртрансгаз" направило АТ "Оператор ГТС "Сумигаз" акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності):
№05-2019-1512000714/1000519 від 31.05.2019,
№06-2019-1512000714/1000619 від 30.06.2019, 
№07-2019-1512000714/1000719 від 31.07.2019, 
№08-2019-1512000714/1000819 від 31.08.2019, 
№09-2019-1512000714/1000919 від 30.09.2019, 
№10-2019-1512000714/1001019 від 31.10.2019, 
№11-2019-1512000714/1001119 від 30.11.2019,
№12-2019-1512000714/1001219 від 31.12.2019.
 АТ "Укртрансгаз" у позові просило стягнути з АТ "Сумигаз" 2     658     110,71 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, а також нараховані на цю суму пеню, інфляційні та 3% річних.
АТ "Сумигаз"  в обгрунтування заперечень проти позову вказував, що документи, яким позивач обґрунтовує позов, є односторонніми та підписані позивачем в односторонньому порядку. АТ "Сумигаз" вважає, що договір транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 з урахуванням додаткових угод визначає вичерпний перелік послуг, які позивач може надати, а відповідач - отримувати та сплачувати встановлену договором вартість наданих послуг. Пунктом 2.8 договору визначено, що додатки №№1, 2, 3 є невід`ємною частиною договору. При цьому додаток №3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу. На думку відповідача, відсутність таких додатків як невід`ємної частини договору транспортування природного газу не дає можливості встановити обсяг наданих позивачем послуг у спірний період. Відповідач також зазначає, що договором не передбачено розподіл потужності за період за добу наперед, як зазначено у позовній заяві. Розподіл потужності на добу наперед введено в дію та внесені відповідні зміни до Кодексу ГТС з травня 2019 року постановою НКРЕКП №580 від 22.07.2019, проте відповідних змін до діючого договору №1512000714 від 17.12.2015 не відбулось, іншого договору на період травень     - грудень 2019 року не укладено.
Також, у відзиві на позовну заяву АТ "Сумигаз" заявило про застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки щодо спірних правовідносин має застосовуватись спеціальна позовна давність згідно з ч. 5 ст. 315 ГК України, якою встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.
Разом з відзивом відповідач подав відповіді на запитання позивача, поставлені в порядку ст. 90 ГПК України:
1. АТ "Сумигаз" як оператор газорозподільної системи користується доступом до інформаційної платформи, що зумовлено виконанням ліцензійних умов та вимог Кодексів ГРМ та ГТС, інших нормативно-правових актів, проте під час користування платформою виникали недоліки, помилки та технічні пробіли.
2. АТ "Сумигаз" як оператор газорозподільної системи на щоденній основі подавало до інформаційної платформи інформацію щодо кожного споживача та території ліцензійної діяльності оператора ГРМ у місті Суми, Сумській області та селі Мойка Краснокутського району Харківської області (386015 фізичних осіб та понад 2191 юридичних осіб)     із зазначенням ЕІС-коду споживача та за наявності ЕІС-кодів його точок обліку; ЕІС-код фізичної точки виходу з газотранспортної системи; інформацію про прогнози споживання природного газу на кожну газову добу (D) для споживачів, по яких відбір/споживання не вимірюється щодобово; інформацію про попередні обсяги споживання кожної газової доби (D); інформацію про фактичне добове споживання; інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М); також дані щодо операторів газорозподільних систем (за їх наявності), яким природний газ передається з газорозподільної системи, з визначенням місць підключення таких операторів; дані щодо газовидобувних підприємств (за їх наявності), промислові газопроводи яких безпосередньо підключені до газорозподільної системи.
3.     За період травень-грудень 2019 року АТ "Сумигаз" закуповувало природний газ для власних потреб, не пов`язаних з його технологічним транспортуванням газорозподільними мережами, а саме для опалення власних приміщень, підігріву води.
4. 5. Відповідно до п. 4 глави 4 розділу IV Кодексу ГТС Оператор ГТС повинен вносити до інформаційної платформи актуальну інформацію щодо всіх точок входу/виходу до/із газотранспортної системи, але на сьогодні така інформація не відповідає дійсності.
Відсутність на інформаційній платформі повного переліку точок входу/виходу, у свою чергу, унеможливлює відображення повного переліку пунктів приймання/передачі між суміжними Операторами ГРМ, а отже спричиняє грубі помилки у відображенні обсягу природного газу, переданого до газорозподільної системи, і, відповідно, у розрахунку.
6. Обсяг фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу визначається оператором ГРМ шляхом розрахунку і є залишком нерозподіленого газу за підсумками місяця. У позовній заяві позивач зазначає, що АТ "Укртрансгаз" здійснювало розподіл потужності на період на добу наперед. Договором     № 1512000714 від 17.12.2015 не передбачено розподіл потужності на період на добу наперед.
У відповіді на відзив АТ "Укртрансгаз" заперечило проти доводів АТ "Сумигаз" про неможливість встановити обсяг наданих послуг на підставі договору транспортування природного газу, оскільки матеріалами справи підтверджено, що спірний договір сторонами виконувався, відповідач протягом спірного періоду (травень     - грудень 2019 року) використовував обсяги природного газу; доказів того, що потужність, яку відповідач використовував була отримана іншим шляхом або надана іншим замовником послуг транспортування відповідач не надав. Оскільки відповідач не подавав заявку на розподіл потужності на рік, квартал, місяць, АТ "Укртрансгаз" здійснювало розподіл потужностей відповідачу відповідно до 1 Глави 7 розділу ІХ Кодексу ГТС на період на добу наперед. Також позивач зазначає, що відсутність підписаних додатків № 1 та № 2 не спростовує факт надання послуг відповідачу.
Позивач також заперечив проти заяви відповідача про застосування спеціального строку позовної давності, оскільки використання потужності не є переміщенням вантажу в розумінні ст. 306 ГК України.
06.10.2021 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити та підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Відповідач також вказує, що зміни та доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами сторін, проте позивач не узгодив з відповідачем дані, на підставі яких здійснено розрахунок додаткової плати за перевищення договірних потужностей.
Позивач надав письмові пояснення, у яких зазначав, що до 01.05.2019 АТ "Укртрансгаз" застосовувались тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств, які були затверджені постановою НКРЕКП від 29.12.2015 №2259, а з 01.05.2019 застосовується тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок входу і точок виходу в/з газотранспортну(ої) систему(и). Відповідач не замовляв за договором послугу фізичного транспортування, вказана послуга замовлялась за договором №1109011164/П36 від 28.09.2011, тому потреба в підписанні додатку №2 до договору відсутня. 
На заперечення відповідача щодо відсутності дати на додатку №3 до договору позивач зазначив, що відсутність дати на додатку №3 до договору не може свідчити про його неукладеність, оскільки наявність дати не передбачена Типовим договором. Крім того, вказаний додаток підписаний сторонами та скріплений печатками.

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" . 
Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За визначенням ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1      ст. 193 Господарського кодексу України    встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.     
Взаємовідносини, які виникають у процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс ГТС), та Типовим договором транспортування природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними доводами позивача про те, що спірні правовідносини, які виникли у процесі укладення договору транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу". Кодексом ГТС та Типовим договором транспортування природного газу. При цьому Кодекс ГТС є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності. 
Відповідно до п. п. 7, 45 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), газотранспортна система     - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу; транспортування природного газу     господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.
Згідно з п. п. 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, він є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.
Дія Кодексу ГТС поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України, операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.
У п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС наведені, серед інших, такі визначення:
алокація - обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників;
балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;
віртуальна точка - точка в газотранспортній системі з невизначеним фізичним розташуванням;
газова доба - період часу з 05:00 всесвітньо координованого часу (далі - UTC) (з 07:00 за київським часом) дня до 05:00 UTC (до 07:00 за київським часом) наступного дня для зимового періоду та з 04:00 UTC (з 07:00 за київським часом) дня до 04:00 UTC (до 07:00 за київським часом) наступного дня для літнього періоду;
газова доба (D) - газова доба, в якій здійснюється надання послуг транспортування природного газу;
газова доба (D+1) - газова доба, наступна за газовою добою (D);
гарантована потужність - потужність газотранспортної системи, яка надається замовнику з гарантією реалізації права її користування протягом періоду надання послуг транспортування природного газу;
замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу;
інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення      надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу;
комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі алокації;
комерційний вузол обліку природного газу (ВОГ) - вузол обліку, що застосовується для проведення комерційних розрахунків при визначенні об`єму (обсягу) транспортування (споживання/постачання) природного газу в точці комерційного обліку;
номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу;
потужність - максимально допустиме перетікання обсягу природного газу, виражене в одиницях енергії до одиниці часу, що надається замовнику послуг транспортування відповідно до договору транспортування;
реномінація - заявка на зміну підтвердженої номінації;
EIC-код - код енергетичної ідентифікації суб`єкта ринку природного газу та/або точки комерційного обліку, визначений за правилами Європейської мережі операторів газотранспортних систем (ENTSOG), з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, у тому числі для участі у регіональних (міжнародних) газових ринках, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу.
Позивач та відповідач є суб`єктами ринку природного газу, які на момент виникнення спірних правовідносин здійснювали діяльність з транспортування (АТ "Укртрансгаз" як оператор газотранспортної системи) та розподілу (АТ "Сумигаз" як оператор газорозподільної системи на підставі ліцензії, виданої згідно постанови НКРЕКП від 19.06.2017 №814) природного газу.
АТ "Сумигаз", згідно з пп. 16, 27, 28 п. 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 №201, при провадженні ліцензованої діяльності повинне дотримуватись таких організаційних умов: використовувати кошти, отримані за рахунок надання послуг розподілу природного газу передбачених структурою тарифу (річної тарифної виручки) у визначеному розмірі та за цільовим призначенням; мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП; здійснювати розрахунки із оператором газотранспортної системи за надані послуги транспортування у строки та на умовах, визначених договором транспортування природного газу.
Пунктом 1 глави 6 розділу ІІІ Кодексу ГРС, з урахуванням специфіки переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов`язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, інших приладів та обладнання (тобто стан, за якого можливий витік газу, що не може бути зафіксований органолептичним методом) та витоками газу під час технічного огляду чи обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, устаткування, оператор ГРМ укладає договір (договори) на закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності.
Відповідно до п. 1 глави 1 розділу VІІІ Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу"     (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.
Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 було затверджено типову форму договору транспортування природного газу, за яким оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плату (за їх наявності), які виникають при його виконанні.
Для здійснення діяльності з розподілу природного газу (надання послуг розподілу природного газу споживачам), на виконання Ліцензійних умов з розподілу природного газу, Кодексу ГТС, Кодексу газорозподільних систем та Типового договору транспортування природного газу 17.12.2015 АТ "Укртрансгаз" та АТ "Сумигаз" уклали договір № 1512000714 транспортування природного газу.
Замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити у оператора газотранспортної системи наступні послуги: доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; вчинення дій з врегулювання добового небалансу (п. 9 глави 1 розділу VІІІ Кодексу газотранспортної системи).
Відповідно до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Типовий договір транспортування природного газу містить додатки до нього, а саме: додаток 1 - розподіл потужності, додаток 2 - розподіл потужності з обмеженнями, додаток 3 - перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.
Додатки 1 та 2 - сторони не укладали, що підтверджується матеріалами справи.
Проте відсутність відповідних додатків, які самі сторони в договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими, що за змістом є обов`язковими, а, отже, й істотними в контексті предмета договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом.
Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).
Фактичне виконання сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів ч. 8 ст. 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18).
Відповідач не замовляв за договором послугу фізичного транспортування, вказана послуга замовлялась за договором №1109011164/П36 від 28.09.2011, тому потреба в підписанні додатку 2 до договору відсутня.
Виходячи зі змісту положень п. п. 2.3, 2.7 договору, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки 1 та 2 до договору не укладаються.
Щодо зауважень АТ "Сумигаз" про відсутність дати на додатку №3 до договору місцевий господарський суд зазначив, що відсутність дати на додатку №3 до договору не може свідчити про його неукладення, оскільки наявність дати не передбачена Типовим договором. Разом з тим, вказаний додаток підписаний сторонами та скріплений печатками.
Крім того, укладаючи додаткову угоду №1 від 29.11.2017 до договору, сторони узгодили можливість замовлення відповідачем потужності на одну добу наперед (можливість отримання послуг) та визначили підстави і порядок виникнення обов`язку з оплати у випадку, коли обсяг використаної потужності перевищує обсяг договірної потужності за результатами звітного місяця, а отже досягли згоди щодо цієї істотної умови.
Так, згідно з п. п. 1, 2, 10 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи надає право користування потужністю точок входу/виходу на прозорих та недискримінаційних засадах відповідно до положень цього     Кодексу та договору транспортування природного газу. Розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Доступ до потужності надається оператором газотранспортної системи на такі періоди: 1) річний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий рік, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового року; 2) квартальний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий квартал, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового кварталу (квартали газового року починаються 01 жовтня, 01 січня, 01 квітня або 01 липня відповідно); 3) місячний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий місяць, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового місяця (місяці починаються кожного першого дня газового місяця); 4) на добу наперед - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газову добу, з постійним потоком протягом газової доби, наступної за газовою добою, у якій відбувся розподіл потужності. Потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог цього Кодексу на гарантованій основі. Загальна потужність кожної віртуальної точки виходу до газорозподільної системи дорівнює сумі технічних потужностей усіх фізичних точок виходу до газорозподільної системи, які вона об`єднує.
Потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог цього кодексу на гарантованій основі. Оператори газорозподільних систем для забезпечення транспортування природного газу, необхідного для покриття власних виробничо-технологічних витрат та втрат, замовляють потужність віртуальної точки виходу до газорозподільної системи відповідно до вимог цього Кодексу (п. 10 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС).
Отже, здійснення господарської діяльності відповідачем як оператором ГРМ з розподілу природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що з газотранспортної системи позивача мають надходити до газорозподільної системи відповідача обсяги природного газу, які останній розподіляє приєднаним до його мережі споживачам. У випадку неукладання додатку 1 відповідачем як замовником послуг транспортування не визначається замовлений обсяг потужності, право користування яким позивач як оператор газотранспортної системи надає на гарантованій (постійній) та/або переривчастій основі на річний, квартальний або місячний період. Використання гарантованої та/або переривчастої потужності на добу наперед не обумовлюється підписанням вказаного додатку.
Виходячи зі змісту положень п. п. 2.3, 2.7 договору, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки 1 та 2 до договору не укладаються.
Відповідно до п. п. 17, 18 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Оператор газотранспортної системи оприлюднює на своєму вебсайті перелік точок входу/виходу, обсяг технічної, договірної та вільної потужності. Оператор газотранспортної системи зазначає про точки входу/виходу, для яких з точки зору технічних обмежень обсяг та вид потужності може відрізнятись в окремі періоди газового року.
Пунктом 8 глави 1 розділу ХІ Кодексу ГТС передбачено, що якщо замовник послуг з транспортування природного газу не надав номінацію на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, то вважається, що замовником було подано нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу.
За змістом п. 2 глави 2 розділу ХV Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи вчиняє дії, які дозволяють уникнути можливості виникнення перевантажень, зокрема стягує із замовника послуг транспортування додаткову оплату за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.
Кодекс ГТС у розділі ХІІ детально регламентує здійснення алокації (на яких даних ґрунтується, порядок здійснення тощо). Так, у межах процедури алокації передбачено, що підписані щомісячні акти приймання-передачі газу відповідно до положень п. 2 глави 7 розділу ІІІ Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, визначені комерційними вузлами обліку у фізичних точках входу/виходу, поданого до ГТС, є основою для формування інформації, що передається оператору ГТС для здійснення ним алокацій (п. 5 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГТС).
Оплата послуг балансування має бути здійснена замовником у разі надсиланням оператором ГТС такому замовнику рахунка на оплату, звіту по точках входу/виходу замовника послуг транспортування (п. п. 3, 4 глави 4 розділу ХІV Кодексу ГТС) за відсутності доказів самостійного регулювання небалансу.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, на підставі інформації, наданої відповідачем до інформаційної платформи, згідно форми 2, 3, 5, позивач, за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи за травень-грудень 2019 року встановив величину використаних відповідачем обсягів потужності у точках входу/виходу.
Обсяг наданих послуг за договором підтверджений і самим відповідачем у звітах форми №8в     НКРЕКП-газ-моніторинг "Звіт про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків" за спірний період (травень-грудень 2019 року), з яких вбачається підтвердження самим відповідачем обсягів природного газу для його фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат, обсяг використаної потужності, яка є предметом даного судового провадження.
Відповідно до акта перевірки №499, опублікованого на офіційному сайті НКРЕКП, під час перевірки Комісія з проведення перевірки дослідила питання щодо наявності укладеного з оператором газотранспортної системи договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП №2497 від 30.09.2015, та здійснення розрахунків за надані послуги у строки та на умовах, визначених договором транспортування природного газу протягом 2017-2020 років, у т.ч. за 2019 рік за договором, укладеним з АТ "Укртрансгаз"     №1512000714 від 17.12.2015.
Актом перевірки встановлено, що послуги транспортування природного газу для забезпечення власних потреб, виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат АТ "Сумигаз" надавались АТ "Укртрансгаз" відповідно до договору транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 та додаткової угоди №1 від 29.11.2017 до нього. Протягом 2019 року АТ "Укртрансгаз" надавало за договором транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 в т.ч. послуги обсягом 14091, 81397 тис. куб. м природного газу на загальну суму 2658,11 тис. грн та АТ "Сумигаз" має у вказаній сумі заборгованість перед АТ "Укртрансгаз".
У зв`язку з наявністю заборгованості за договором Комісія встановила порушення АТ "Сумигаз" пп. 28 п. 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №201 від 16.02.2017, в частині здійснення розрахунків з оператором газотранспортної системи за надані послуги у строки та на умовах, визначених договором транспортування природного газу.
Таким чином, спірний договір сторонами виконувався, у т.ч. в частині надання доступу до потужності, що підтверджує акт наданих послуг за травень 2019 року, підписаний сторонами та скріплений печатками, листи відповідача, звіти відповідача, акт перевірки НКРЕКП №499. 
Наведене, на переконання суду апеляційної інстанції,  спростовує відповідні доводи відповідача про ненадання послуг транспортування природного газу у спірний період саме на виконання договору №1512000714 транспортування природного газу від 17.12.2015.
Відповідно до положень Кодексу ГРМ та Закону України "Про ринок природного газу", закупівлі природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу здійснюється оператором ГРМ у газовидобувних підприємств, виробників біогазу, оптових продавців, постачальників природного газу.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо закупівлі відповідачем природного газу для покриття виробничо-технологічних витрат у будь-якого іншого постачальника природного газу, крім АТ "Укртрансгаз". Твердження відповідача про відсутність доступу до потужності та надання у спірний період послуг транспортування природного газу спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Факт роботи відповідача на ринку природного газу та виконання ним покладених чинним законодавством завдань є свідченням того, що він не міг не укладати та не виконувати укладений договір. Без такого договору оператор ГРМ не мав би права на допуск відповідача до газотранспортної системи і не міг вчиняти жодних дій з розподілу газу.
Крім того, матеріали справи містять копії актів приймання-передачі природного газу на виконання технічних угод про умови приймання-передачі природного газу та п. 5 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГРМ (порядок документального оформлення приймання-передачі природного газу на точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи між оператором ГТС та оператором ГРМ), що підтверджує факт забору АТ "Сумигаз" природного газу з ГТС (який фактично неможливий без укладення договору транспортування природного газу).
Позивач за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи за травень-грудень 2019 року встановив величину використаних відповідачем обсягів потужності у точках входу/виходу. 
Зі звітів про використання замовленої потужності вбачається, що відповідач протягом спірного періоду не надавав номінації на точки входу/виходу, на які йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, а отже вважається, що замовник подав нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу, а тому вся потужність, яка була йому надана, є перевищенням замовленої договірної потужності. Відповідні звіти фіксують обсяги перевищення розміру використаної потужності над замовленою на добу.
Враховуючи вказане у сукупності, суд першої інстанції вірно встановив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що в розрахунку суми основного боргу за обсягом наданих послуг за договором в розмірі 14 091 813,97 куб. м природного газу (на суму 2658110,71 грн) показники повністю відповідають обсягу, визначеному в акті перевірки №449, а також  матеріалам справи в сукупності.
Сумарні обсяги використаної потужності за результатами місяця (період травень-грудень 2019 року) містяться в актах наданих послуг.
Оформлення послуг, які надаються за договором, за винятком послуг балансування, здійснюється шляхом підписання сторонами актів наданих послуг відповідно до умов п. 11.1 договору.
Направлення позивачем рахунків, звітів та актів наданих послуг за період з травня до грудня 2019 року підтверджується реєстром відправлених файлів з інформаційної платформи АТ "Укртрансгаз" на електронну адресу АТ "Сумигаз".
Акт наданих послуг №05-2019-1512000714/1000519 від 31.05.2019 за травень 2019 року підписаний сторонами та скріплений відтисками печаток сторін без будь-яких заперечень чи зауважень.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд проігнорував те, що акти наданих послуг за червень №06-2019-1512000714/1000619 від 30.06.2019, за липень №07-2019-1512000714/1000719 від 31.07.2019, за серпень №08-2019-1512000714/1000819 від 31.08.2019, за вересень №09-2019-1512000714/1000919 від 30.09.2019, за жовтень №10-2019-1512000714/1001019 від 31.10.2019, за листопад №11-2019-1512000714/1001119 від 30.11.2019, за грудень №12-2019-1512000714/1001219 від 31,12.2019 не підписані сторонами та не скріплені печатками сторін, - суд апеляційної інстанції визнає їх необгрунтованими з огляду на наступне.  
Умовами п. 11.3 договору сторони погодили, що замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від писання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про висловлену однозначну чітку відмову АТ "Сумигаз" від підписання вказаних вище актів наданих послуг в порядку п. 11.3 договору.
Щодо доводів скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів їх направлення в порядку ч. 2 п. 8.4, п. 19.2 договору, апеляційний господарський суд відзначає, що за умовами п. 19.1 договору сторони обмінюються інформацією, що стосується надання послуг, відповідно до порядку та у строки, передбачені Кодексом ГТС.
Відповідно до п. 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС, для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у т.ч. для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи. 
А отже будь-які інші засоби чи системи передачі інформації між учасниками газового ринку є лише допоміжними і не обов`язковими.
В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт отримання через Інформаційну платформу звітів, актів та рахунків уповноваженою особою АТ "Сумигаз".
Постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 встановлені тимчасові тарифи на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок входу і точок виходу в/з газотранспортну(ої) систему(и) на перший рік другого регуляторного періоду для АТ "Укртрансгаз", який становить 157,19 грн за 1000 куб. м на добу без ПДВ.
Зазначений тариф затверджений відповідно до Методики визначення та розрахунку тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на основі багаторічного стимулюючого регулювання, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2517, згідно з п. 4 розділу І якої тариф на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу - виражена у грошовій формі вартість забезпечення у планованому періоді замовнику обсягу замовленої потужності, вираженої в 1000 м-3 (одиницях енергії) до одиниці часу в точках входу в газотранспортну систему та точках виходу з газотранспортної системи.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Акти наданих послуг свідчать, що застосований позивачем для розрахунку вартості перевищення замовленої (договірної) потужності тариф є тарифом, встановленим регулятором у відповідній точці виходу.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції (за результатами перевірки відповідності відображених у актах даних даним, визначеним регулятором) про правильність розрахунків позивача при нарахуванні сум за перевищення замовленої потужності.
АТ "Сумигаз" не надало  ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів, які спростовували би перевищення замовленої (договірної) потужності, не здійснило оплату рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за період травень-грудень 2019 року на загальну суму 2     658     110,71 грн.
Враховуючи встановлені у справі обставини у їх сукупності, дослідивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, в т. ч. порушення відповідачем п. п. 2.5, 4.1, 8.4 договору та нездійснення ним оплати рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року, а також норми чинного законодавства, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 658 110,71 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення пені, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
АТ "Укртрансгаз" нарахувало АТ "Сумигаз" 345289,30 грн пені, про стягнення якої заявлено у позовній заяві.
За змістом ст. ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України,     невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або     законом. 
Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За визначенням ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610,     п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).
Умовами п. 13.5 договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Перевіривши здійснений господарським судом першої інстанції та наданий позивачем розрахунок пені щодо сум, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач невірно визначив початок періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, без урахування вихідних днів у липні та жовтні 2019 року, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 342     775,42 грн пені; у задоволенні позовних вимог в іншій частині нарахування пені судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено.
Крім того, відповідачем в розумінні ст. 204 Цивільного кодексу України не було спростовано презумпцію чинності правочину у даній частиніі і відповідно, не спростовано підставність застосування штрафної санкції про стягнення пені на підставі п. 13.5 договору в контексті спірних правовідносин сторін у даній справі. 
Щодо вимог про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку     ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у справі №3-12г10 від 08.11.2010).
Перевіривши здійснений господарським судом першої інстанції та наданий позивачем розрахунок 3% річних щодо сум, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що   вимога про стягнення 3% у розмірі 130     269,38 грн - є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленому до стягненні розмірі, як арифметично правильна. 
Перевіривши здійснений господарським судом першої інстанції та наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат щодо сум, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що обґрунтованим є розмір інфляційних нарахувань 274     626,07 грн., який підлягає задоволенню у заявленому до стягненні розмірі, як арифметично правильний. 
Щодо застосування строків позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
У відзиві на позовну заяву АТ "Сумигаз" заявило про застосування позовної давності до вимог позивача. В обґрунтування такої заяви АТ "Сумигаз" вказує, що до спірних правовідносин має застосовуватись спеціальна позовна давність згідно з ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, якою встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.
Позивач проти застосування спеціального строку позовної давності заперечив та вказав, що у питанні транспортування "газу" як продукції існує різниця між наданням послуг з його транспортування та перевезенням його як вантажу, у зв`язку з чим такі правовідносини мають різну правову природу.
За визначенням ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність     - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
За змістом     ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу", за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
Кодекс ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п. 5 глави 1 розділу I).
За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Закону України "Про ринок природного газу" та Кодекс ГТС визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати: надання доступу до потужності (розподіл потужності); послуги транспортування; послуги балансування.
Кодекс ГТС встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування (абз. 1 п. 1 глави 1 розділу VIII).
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України можуть застосовуватися до договору транспортування газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені     спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.
Отже, договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені ст. 901 Цивільного кодексу України та спеціальним законодавством - Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, Типовим договором.
Господарський суд першої інстанції вірно зазначив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що на відміну від договору перевезення, в якому переміщення вантажу завжди здійснюється за допомогою руху самого транспортного засобу, переміщення трубопроводом забезпечується за допомогою спеціальної технологічної системи, статичної стосовно простору і вантажу.
Відповідно до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Аналогічне положення містить ч. 5 ст. 308 Господарського кодексу України. Отже, обов`язковими істотними умовами перевезення є прийом перевізником від вантажовідправника вантажу для подальшого перевезення для вантажоотримувача та складання відповідних транспортних документів.
Так, суд апеляційної інстанції встановив, що договір №1512000714 від 17.12.2015 не має усіх ознак договору перевезення. Договір транспортування природного газу трубопроводами за своєю правовою природою є самостійним видом договору про надання послуг.
Транспортування газу як продукції та транспортування і перевезення його як вантажу мають різну правову природу. Природний газ, що транспортується трубопровідним транспортом, не є продукцією виробничо-технічного призначення та не є виробом народного споживання.
Згідно з п. 31 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу", природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу     - це суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск -760 мм ртутного стовпа і температура 20 градусів за Цельсієм) є товарною продукцією.
Відповідно до Постанови Кабінету України №827 від 12.12.1994, природний газ є видобувною сировиною, корисною копалиною, визначеною у Переліку корисних копалин загальнодержавного значення.
Частина 2 ст. 306 Господарського кодексу України визначає, що суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.
Разом з тим, у п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що транспортування природного газу є послугою, яка замовляється на підставі договору і стороною у такому договорі є замовник, а не вантажовідправник. Відповідно до п. 5 глави 1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи замовник послуг транспортування     - юридична особа або фізична особа-підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування), тобто, за суб`єктним складом договір транспортування природного газу відповідає договору про надання послуг.
Отже, природний газ, що транспортується трубопровідним транспортом, не є вантажем у розумінні ст. 306 Господарського кодексу України.
За умовами п. 8.4 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 29.11.2017), замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем. 
Таким чином, строк оплати послуг, наданих у період з травня 2019 до грудня 2019 року, настав з 16.06.2019 до 16.01.2020.
18.08.2021 АТ "Укртрансгаз" звернулось з позовною заявою у цій справі, тобто в межах трирічного строку позовної давності щодо вимог у даній справі.
Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
У свою чергу, якщо позовні вимоги господарський суд визнав обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України). 
Оскільки зобов`язання з транспортування трубопровідним транспортом не є зобов`язанням перевезення, договір транспортування природного газу №1512000714 від 17.12.2015 є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначене спеціальним законодавством (Кодексом газотранспортної системи, Законом України "Про ринок природного газу"), сторони договору не виступають у відношенні один до одного перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем та на правовідносини, що виникають із договору, поширюються загальні положення щодо договорів про надання послуг, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку (з яким погоджується апеляційний господарський суд), що позивач звернувся до суду в межах встановленого законом строку позовної давності.
Апеляційний господарський суд у вказаних висновках враховує також позицію Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 15.07.2022 у справі № 921/184/21, у якій суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин спеціальний шестимісячний строк позовної давності, передбачений ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України. 
У вказаній постанові за результатами перегляду справи в касаційному порядку Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду дійшла висновку, що договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені ст. 901 ЦК України та спеціальним законодавством - Законом "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, Типовим договором транспортування природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497, та відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 зі справи №920/206/19, від 23.07.2020 зі справи №920/180/19, від 08.12.2021 зі справи №904/949/21, про те що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення ст. ст. 306, 307, 315 ГК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу.
Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, а доводи скаржника  є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, яким  частково задоволено позов та стягнуто з АТ "Сумигаз" на користь АТ "Укртрансгаз" 2   658   110,71 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, 342   775,42 грн пені, 130     269,38 грн 3% річних, 274     626,07 грн інфляційного збільшення суми боргу, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, з врахуванням ст. 316 Господарського процесуального кодексу України.    
Також, 11.07.2023 відповідачем були надані додаткові письмові пояснення по справі, до яких зокрема, в додаткове обгрунтування подано науковий висновок  щодо застосування терміну «потужність» для характеристики процесу транспортування природного газу, складений 29.05.2023 докторкою юридичних наук, професоркою кафедри цивільного права та процесу Донецького національного університету ім.В.Стуса О.Беляневич, і вказаний висновок судом апеляційної інстанції не приймається в якості доказу з огляду на приписи ст. ст. 80, 109, ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки його не існувало станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення, і за своєю суттю він не є взагалі доказом.
Також, посилання скаржника на необхідність врахування рішення суду ЄС у справі С-510/13 стосується застосування Регламенту № 1775/2005, який Регламентом (ЄС) №715/2009 Європейського Парламенту та Ради від 13 липня 2009 року, а також оцінка не входили до апеляційної скарги, а отже, суд апеляційної інстанції не оцінює вказані доводи з огляду на приписи  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України. 
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи  та міркування учасників судового процесу , залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо наявності достатніх правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, і на такі висновки не впливають.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні про часткове задоволення позову. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 у справі № 920/926/21, за наведених скаржником доводів та обґрунтувань апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  скаржника. 

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 у справі № 920/926/21- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 11.08.2022 у справі № 920/926/21- залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 920/926/21 повернути Господарському суду Сумської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених  ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
           Повний текст постанови підписано: 24.05.2024.  

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала