П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/14615/23	

                                                                                                                                   Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
                                                                                                                                  Час і місце ухвалення:  м. Миколаїв

         Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
                          головуючого  –  Лук`янчук О.В.
                          суддів              –  Бітова А. І.
                                                        –  Ступакової І. Г.
             
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови від 19.10.2023 року № 018600, -

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати  постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 018600 від 19.10.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що він не є фізичною особою-підприємцем, тому відповідачем безпідставно накладений на нього адміністративно-господарський штраф. Також позивач не є перевізником, тому відповідно до вимог Закону України “ Про автомобільний транспорт” на нього не може бути накладено штраф. Позивачем перевозився сипучий вантаж, який здатен під час руху змінювати розподіл навантажень на вісь та відповідачем при зважуванні не надано сертифікат на зважувальне обладнання. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області про застосування адміністративно-господарського штрафу  № 018600 від 19.10.2023.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три грн. 60коп), сплачений платіжною інструкцією від 30.11.2023 №0.0.3334293153.1
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції  скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянтом посилаючись на висновки висловлені П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 26.12.2023 року у справі № 420/18025/23, вказано що суб`єктом правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», можуть бути як юридичні особи, так і фізичні особи, не залежно від того чи здійснюють вони господарську діяльність (мають статус фізичної особи-підприємця), чи ні. Зазначає, що положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документи. Позивачем ні під час перевірки транспортного засобу, ні під час розгляду справи про порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом, не було надано жодного доказу того, що транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_1 було передано у користування іншому перевізнику, а саме жодних договорів оренди та інші документи.
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311  КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF, модель FT XF 105.410, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу марки RICOE, державний номерний знак НОМЕР_2 .
           12.09.2023 року на а/д М-28 40 км + 639 м посадовими особами Укртрансбезпеки проведено перевірку автомобілю марки DAF, д/н НОМЕР_3 напівпричепом марки RICOE, д/н НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 .
          За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №017243 від 12.09.2023, в якому зафіксовано порушення вимог абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” під час надання послуг з перевезення вантажу згідно з ТТН №461705 від 10.09.2023 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу. 
Відповідно до зазначеної ТТН перевізником являється ТОВ “Ніктрансгруп”.
Згідно складеного працівниками Укртрансбезпеки акта №002565 від 12.09.2023 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів та роздруківки проведеного зважання навантаження на першу вісь склало - 8,1 т., на другу вісь 15,45 т., на строєну вісь 30,8 т., загальна вага транспортного засобу з вантажем - 54.35 т.
Постановою Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області №018600 від 19.10.2023 до позивача застосовано адміністративно- господарський штраф в сумі 51.000,00 грн., за порушення вимог абз. 17 ч. 1 ст . 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу транспортного засобу ДАФ д/з НОМЕР_5 .
Позивач вважає таку постанову протиправною, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не була в момент перевезення автомобільним перевізником є недопустимою, а тягар наслідків у такому випадку несе компетентний контролюючий орган – Укртрансбезпека.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень визначено  Законом України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт"  (Закон - № 2344-ІІІ).
Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт"  визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Відповідно до частини 11 статті 6 зазначеного вище Закону державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Згідно абз. 4  статті 6 Закону № 2344  реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567  (далі - Порядок № 1567).
Згідно зазначеного Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Пунктом 2 Порядку №1567 визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 14 Порядку №1567 обумовлено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Пунктом 15 Порядку №1567 обумовлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених ст.ст.39  і  48 Закону України «Про автомобільний транспорт»  документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Згідно ч. 1, 2  статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт"  автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При цьому, ч. 1  статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт"  визначає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
У відповідності до абзацу сімнадцятого частини першої  статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за, зокрема,  перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, відповідальність за вказаною нормою несуть автомобільні перевізники.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги»  визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини другої  статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності у вигляді штрафу стало виявлене в ході проведення рейдової перевірки порушення позивачем, як автомобільним перевізником, вимог законодавства про транспорт в частині перевищення встановлених законодавством габаритних параметрів транспортного засобу.
Заперечуючи проти виявленого порушення, позивач вказував на те, що він не є автомобільним перевізником, а тому не може нести відповідальність передбачену законодавством та інкріміновану йому відповідачем.
Згідно  ст.1 Закону №2344-III  автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
У постанові від 14 грудня 2023 року у справі №140/6000/22 Верховний Суд зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена  статтею 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу. У тій самій постанові зазначено також, що першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, та в кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять інформацію щодо предмета перевірки, зокрема про автомобільного перевізника.
У постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що    відповідальність    за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена     статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників,    а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 22 лютого 2024 року у справі № 520/4486/23, від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а та від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.
Так, під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу марки DAF, д/н НОМЕР_3 напівпричепом марки RICOE, д/н НОМЕР_4 відповідачем встановлено порушення ЗУ “Про автомобільний транспорт”,    відповідальність за яке передбачено  абзацом  17 ч. 1    ст. 60  ЗУ “Про автомобільний транспорт”.
В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що  під час перевірки водій ТЗ надав інспекторам товарно-транспортну накладну від 10.09.2023 року № 461705, в якій вказано, що автомобільним перевізником являється ТОВ «Ніктрансгруп» без зазначення коду платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків. Тобто, графа «Автомобільний перевізник» в ТТН № 461705 від 10.09.2023 року, яка була надана інспекторові водієм заповнена некоректно та не дозволяє ідентифікувати суб`єкта, а ТТН - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.
В свою чергу, у постанові від 22.02.2024р. по справі №520/4486/23 Верховний Суд зазначив, що відомості щодо перевізника зазначаються в    товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених    Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363,    товарно-транспортна накладна    (ТТН) - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Наведене формулювання свідчить, що ТТН є документом комерційно-господарського характеру, що складається суб`єктами підприємницької діяльності з метою розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Посилання апелянта, що графа «Автомобільний перевізник» в ТТН № 461705 від 10.09.2023 року, яка була надана інспекторові водієм заповнена некоректно та не дозволяє ідентифікувати суб`єкта є безпідставно, оскільки згідно наданої ТТН №461705 від 10.09.2023, перевізником вказано ТОВ “Ніктрансгруп”.
Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.
Враховуючи зазначене, у суду не має підстав вважати, що дані які містяться у ТТН є помилковими або неправильним. Відповідач в акті проведення спірної перевірки не зазначив, що йому не було надано інформації про дійсного автомобільного перевізника.
Що ж до посилань апелянта на те, що позивачем, як власником транспортного засобу, не надано жодного доказу в підтвердження того, що транспортний засіб було передано в користування іншому перевізнику, то колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023р. по справі №560/514/22.
Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд погодився з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. При цьому, суд зазначив, що на місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону №2344-III). Колегія суддів не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої  статтею 60 Закону №2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до  статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).
На важливості такого етапу процедури реалізації повноважень Укртрансбезпеки з притягнення суб`єктів господарської діяльності до відповідальності, передбаченої частиною першою  статті 60 Закону №2344-III, як розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по суті з метою з`ясування дійсних обставин вчинення правопорушення, встановлення належної винної особи (автомобільного перевізника) та притягнення її до відповідальності у випадку винних дій/бездіяльності, наголошував Верховний Суд у постанові від 07.12.2023р. у справі №620/18215/21.
Таким чином, відповідач під час належного розгляду по суті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт зобов`язаний був установити особу автомобільного перевізника, яка має нести відповідальність за абз.17 ч.1  ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», чого не здійснив.
Посадова особа контролюючого органу, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, не встановила правовий статус позивача та ТОВ “Ніктрансгруп”, відомості про якого, як автомобільного перевізника, зазначені в наданій водієм товарно-транспортній накладній, не запросила його на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, обмежившись застосуванням адміністративної відповідальності до власника транспортного засобу.
Колегія суддів враховує, що встановлення належного перевізника при вирішенні питання про накладення адміністративно-господарського штрафу є повноваженням саме посадових осіб Укртрансбезпеки, на яку, в силу положень частини другої  статті 77 КАС України, покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих нею рішень.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Отже, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до  ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягаєНачало формы
Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
                                                            Повний текст постанови складено та підписано 04 червня  2024 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова