ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
11 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/7976/23	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року
у справі № 280/7976/23
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, у якому просила:
- визнати протиправними дії ГУНП в Запорізькій області, які полягають у відмові у задоволенні рапорту позивачки від 01.09.2023 про її звільнення зі служби в поліції з 11 вересня 2023 року;
- зобов`язати ГУНП в Запорізькій області звільнити позивачку зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 11 вересня 2023 року, видавши про це наказ;
- стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 280/7976/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задоволено:
- визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, які полягають у відмові у задоволенні рапорту позивачки від 01.09.2023 про її звільнення зі служби в поліції з 11 вересня 2023 року;
- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області звільнити позивачку зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 11 вересня 2023 року, видавши про це наказ.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь позивачки сплачену суму судового збору в розмірі 861,60 (вісімсот шістдесят одну) гривень 60 коп. та судові витрати (витрати на правничу допомогу) в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
Судом зазначено, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII. Суд врахував можливість застосування до спірних правовідносин Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114. Суд вказав, що у межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк. Суд дослідив, що позивачкою, усіма доступними для неї способами, повідомлено керівництво ГУНП в Запорізькій області про намір звільнитись за власним бажанням, та отримати копії документів про прийняте рішення на власну електронну пошту. Таким чином, достроково припинити трудові відносини, не чекаючи для закінчення відпустки по догляду за дитиною та виходу її на роботу, що передбачено нормами чинного законодавства і не суперечить їм. На твердження відповідача, про неможливість ідентифікувати позивачку, та впевнитись, що саме вона написала рапорти від 01.09.2023, суд зазначив, що чинне законодавство України частково не пристосоване до його застосування в умовах воєнного стану, в умовах тимчасової окупації окремих територіальних одиниць, тощо. 
Суд вказав, що відповідачем не доведено того, що неповноту або відсутність будь-якої інформації не можливо було б усунути, шляхом здійснення листування з позивачкою, що не суперечить сталим нормам законодавства. До твердження відповідача, про відсутність можливості ідентифікації позивачки, суд віднісся критично, та зауважив, що відповідачем не доведено зворотного, а тому, суд вважав, що відповідачем безпідставно не прийнято рапорти позивачки з мотивів відсутньої її ідентифікації. Відтак, суд дійшов висновку, що дії ГУНП в Запорізькій області, які полягають у відмові у задоволенні рапорту позивачки від 01.09.2023 про її звільнення зі служби в поліції з 11 вересня 2023 року є протиправними. Крім цього, суд зобов`язав  ГУНП в Запорізькій області звільнити позивачку зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 11 вересня 2023 року, видавши про це наказ.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 280/7976/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення зокрема поліцейським, а рапорт (заява), пишеться власноручно у довільній формі. Звертає увагу, що з січня 2022 року в нього немає відомостей щодо місцеперебування позивачки, а також він не може ідентифікувати особу автора рапортів від 01.09.2023. Вважає, що позивачка не довела існування сімейних обставин та інших поважних причин, для звільнення до закінчення строку, який передбачено п.68 Положення №114. Зазначає, що до спірних правовідносин положення ст. 38 КЗпП не застосовуються. Вважає, що у спірному випадку суд втрутився у дискреційні повноваження відповідача. Вказує, що розмір витрат на правничу допомогу не доведений належними і допустимими доказами, адже матеріали справи не містять детальний опис виконаних адвокатом робіт, а додаток до договору про надання правничої допомогу та акт виконаних робіт мають недоліки.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів  не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно Єдиного державного демографічного  реєстру позивачка народилась в с. Інзівка Приморського району, Запорізької області, проживає: АДРЕСА_1 ..
Позивачка є матір`ю – ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом по народження Серія НОМЕР_1 від 16.11.2021. Дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 896 від 18.1.2021.
Позивачка займає посаду начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. 
З 29.07.2021 позивачка перебувала на лікарняному по вагітності і пологам, а з 09.01.2022 - у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 01 вересня 2023 р. позивачка, скориставшись послугами кур`єра ТОВ «Нова Пошта» направила до ГУ НП в Запорізькій області власноручно написаний рапорт про звільнення її зі служби в поліції з 11 вересня  2023 р. за власним бажанням у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до іншої держави та самостійним виховуванням малолітньої дитини. 
11.09.2023 позивачка отримала на електронну пошту (зазначену у рапорті) лист     № 3956/05/3-23 від 11.09.2023, підписаний заступником начальника ОСОБА_3 ,  яким їй повідомлено: «Враховуючи, що Ви перебуваєте на тимчасово окупованій території Запорізької області, ГУНП в Запорізькій області не може встановити дійсний факт написання надісланих рапортів ОСОБА_1 , крім того що вони були надіслані невідомою особою, яка не надала відповідні документи, якими її уповноважено на надання цих документів, підстави для задоволення рапортів відсутні».
15.09.2023 позивачка зі своєї електронної пошти, на яку відповідач надіслав їй лист з відмовою у задоволенні рапорту про звільнення, на електронні пошти відповідача, адреси яких були зазначені на офіційному сайті ГУНП в Запорізькій області, знову надіслала рапорт про звільнення та всі вище перелічені документи, кожний із яких підписала своїм електронним цифровим підписом. Станом на дату подання позову відповідач на нього не відреагував.
Вважаючи протиправними дії ГУНП в Запорізькій області, які полягають у відмові у задоволенні рапорту позивачки від 01.09.2023 про її звільнення зі служби в поліції з 11 вересня 2023 року, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію».
Відповідно до статті 59 цього Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію», пунктом 7 частини першої якої визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга, третя статті 77 цього Закону).
Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення №114), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.
Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Пунктом 68 Положення №114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
За змістом пункту 8 Положення №114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Наказом МВС від 23.11.2016  № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі Порядок №1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі Перелік №1235).
Згідно п.2 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Відповідно до п.1 Переліку №1235 рапорт (заява),  пишеться власноручно у довільній формі.
Колегією суддів встановлено, що позивачка  за допомогою засобу поштового зв`язку на адресу відповідача надіслала    рапорт від 01.09.2023 про звільнення її зі служби в поліції з 11 вересня  2023 р. за власним бажанням у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до іншої держави та самостійним виховуванням малолітньої дитини.
Розглядаючи  заявлений позов, суд першої інстанції  вказав, що  з наявних в матеріалах справи рапортів вбачається, що позивачка  просить звільнити її з посади за власним бажанням, останнім днем роботи вважати 11.09.2023, через те, що вона не може особисто прибути до ГУНП в Запорізькій області так як, знаходиться вдома у м. Приморськ, Бердянського району, Запорізької області, на окупованій території, та не може дістатися до м. Запоріжжя безпечним шляхом. Також, зазначено, що позивачка  перебуває у відпустці по догляду за дитиною, сама займається вихованням дитини, просить копію наказу про звільнення та копію трудової книжки надіслати на її офіційну електронну адресу, яка відома відповідачу, з наступним її визначенням.
Тобто, позивачкою  усіма доступними для неї способами, повідомлено керівництво ГУНП в Запорізькій області про намір звільнитись за власним бажанням, та отримати копії документів про прийняте рішення на власну електронну пошту. Таким чином, достроково припинити трудові відносини, не чекаючи для закінчення відпустки по догляду за дитиною та виходу її на роботу, що передбачено нормами чинного законодавства і не суперечить їм.  
А з урахуванням того,  що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII,  рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги   ОСОБА_1   задоволені,    відповідає  засадам   та основним завданням   адміністративного судочинства, передбаченим   ст. 2 КАС України.  
Апеляційним судом досліджено, що   згідно листа № 3956/05/3-23 від 11.09.2023, відповідач повідомив позивачку   про відмову у задоволенні рапорту на звільнення від 01.09.2023, оскільки позивачка перебуваєте на тимчасово окупованій території Запорізької області, ГУНП в Запорізькій області не може встановити дійсний факт написання рапорту позивачкою, крім того він надісланий невідомою особою, яка не надала відповідні документи, якими її уповноважено на надання цих документів.
Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що 15.09.2023 позивачка зі своєї електронної пошти, на електронні пошти відповідача, адреси яких були зазначені на офіційному сайті ГУНП в Запорізькій області, знову надіслала рапорт про звільнення з електронним цифровим підписом. 
Зазначаючи  підстави, які на думку скаржника  впливають  на законність  та правомірність рішення суду,  відповідач  вказує, з посиланням на  Перелік  №1235  , що рапорт   пишеться  власноручно у довільній формі  та подається до  підрозділу  кадрового  забезпечення,  а також   відсутня норма, що дозволяє  подати рапорт  засвідчений     електронним  цифровим   підписом. 
Досліджуючи матеріали справи, докази, якими   підтверджує  власну позицію  відповідач, судова колегія, залишаючи без змін рішення суду у даній справі, зазначає,  що  у справі  є  власноручно  написаний рапорт    ОСОБА_1 , направлений на  адресу  відповідача.  Крім того,  позивачка , як  зазначається в апеляційній скарзі, з 10.01.2022 року  з  початку   військової агресії російської федерації  перебуває  на окупованій території  і як зазначає сам відповідач, ГУНП у Запорізькій області  не має   ніякого  зв`язку з  позивачкою. Зазначена обставина додатково  підтверджує  факт  того, що ОСОБА_1  втратила зв`язок  з   роботодавцем  і  дострокове припинення  трудових відносин  є  логічною,  правомірною , з огляду   на рапорт позивачки, дією.
З огляду на  вищевикладене, судова колегія вважає, що  суд  першої інстанції  дійшов   вірного висновку,  що дії ГУНП в Запорізькій області, які полягають у відмові у задоволенні рапорту ОСОБА_1  від 01.09.2023 про її звільнення зі служби в поліції з 11 вересня 2023 року є протиправними, і відповідно   у суду,  при встановлених  обставинах,  були підстави для        зобов`язання  ГУНП в Запорізькій області звільнити позивачку  зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 11 вересня 2023 року, видавши про це наказ.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу , яку стягнув  суд першої  інстанції   у розмірі  3000 гривень,  та яка на думку   відповідача у даній справі є   недоведеною  належними та допустимими доказами : 
Так, ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. 
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку , що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Задовольняючи заявлені   у даній справі  витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачкою   укладено з адвокатом Ганчевою М.А. договір № 73 про надання правничої (адвокатської) допомоги від 13.09.2023.  Зазначене  підтверджується копією документа, який доданий до матеріалів справи.
Згідно Розділу 3 за  роботу виконану виконавцем, Клієнт здійснює оплату згідно умов викладених у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги № 73 від 13.09.2023 вартість послуг виконавця загалом становить 22 000 грн. Така ж сума до сплати зазначена в Акті виконаних робіт № 1 від 25.09.2023 та в касовому ордері № 1/2509 від 25.09.2023. Копії документів надані представницею позивачки до матеріалів справи.
Вказана справа не є складною,  зазначив суд першої інстанції,  має невеликий обсяг заявлених позовних вимог, справа не потребувала у представника значеного часу на вивчення практики з цього приводу.
         Суд зазначив, що підготовка позовної заяви до Запорізького окружного адміністративного суду може зайняти 2,0 години робочого часу. При цьому  враховується  об`єм позову.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що на користь позивачки  слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Запорізькій області зі сплати на професійну правничу допомогу  кошти у сумі 3 000,00 грн.
З огляду на  доводи апеляційної скарги  в частині   витрат на правничу допомогу, судова колегія  зазначає, що відповідачем   спростовується можливість  відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки не  долучено до матеріалів  справи детального  опису виконаних  адвокатом  робіт, а також  є недоліки  щодо  додатку  від 13.09.23.
В той же час, судова колегія враховує, що судом на підставі дослідження  наявного в справі договору  та акту виконаних робіт,   прийнято рішення , що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Враховуючи матеріали справи, обставини за яких позивачка  подавала позов, враховуючи суму витрат  на правничу допомогу,  стягнуту судом, судова колегія  не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги   в частині   витрат на   професійну правничу допомогу.  
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області   – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 280/7976/23 –   залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко