КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

   справа № 760/21361/19
провадження № 22-ц/824/3028/2024
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
27 травня  2024 року                                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук  Т. І. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шипілова Олександра Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року в складі судді Арапіної Н.Є., 
 
встановив:
 
25.07.2019 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що   ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н  від 18.08.2016, згідно  якої  отримав кредит у розмірі  24 000  грн  у вигляді  встановленого  кредитного ліміту на   картковий рахунок. 
Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені  на  банківському сайті  www.privatbank.ua, складає  між ним та Банком  договір  про  надання  банківських послуг, що  підтверджується  підписом  на  заяві.
 АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про  надання  банківських  послуг  виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17.06.2019 має заборгованість в розмірі  55 750,04 грн, з яких: 17 683,98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 874,86 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19 060,25 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 630,95 грн - штраф (процентна складова).
Посилаючись на  вказані  обставини  позивач просив суд  стягнути   з  відповідача на  свою користь  заборгованість  у розмірі  55 750,04 грн  та судові витрати  у розмірі  1 921 грн. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року  позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.08.2016 станом  на  17 червня  2019 року  в розмірі 33 558,84 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 683,98 грн та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15 874,86 грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
02.06.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Шипілов О. В. подав апеляційну скаргу,   в якій  просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні  позову  повністю. Судові витрати  стягнути  з  позивача. 
Вважає, що  суд  першої  інстанції   виніс рішення  без врахування  та встановлення  обставин,  які впливають  на  об`єктивний та всебічний розгляд  справи: 
1)                 не  встановив вид платіжної  карти,  яку надав  позивач відповідачу, що суттєво  впливає  на тарифи з  обслуговування  та відповідальність  за  невиконання  зобов`язання; 
2)                 невірні розрахунки боргу,  надані  позивачем. 
Зазначив, що   в Анкеті-заяві про  приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг  у Приватбанку відсутні відомості про те, яку саме картку було отримано відповідачем у банку та з якими саме Умовами та Правилами ознайомлений і погоджується останній. Крім цього, відсутні умови кредитування та заява взагалі не містить даних про отримання відповідачем суми кредиту.
Суд першої інстанції не  встановив  вид платіжної  кредитної  карти,  за якою здійснювалося   обслуговування   відповідача та термін  її дії,  проте правильно визначив, що  витяг  з Тарифів обслуговування  кредитних карт та витяг з Умов  та правил  надання банківських послуг  в  ПриватБанку, які містяться  в матеріалах даної справи та  не містять   підпису відповідача,  не  можна  розцінювати  як частину  кредитного  договору, а тому  відсутні  підстави вважати, що сторони  обумовили у письмовому  вигляді  ціну  договору, яка встановлена  у формі сплати  процентів за користування  кредитними коштами, а також  відповідальність  у вигляді  неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Суд першої інстанції помилково  вважав,  що  відповідач  повинен  сплатити  борг  станом  на  17.06.2019  в розмірі  33 558,84 грн, яка складається  із заборгованості за тілом кредиту  у розмірі  17 683,98 грн  та заборгованості за  простроченим тілом  кредиту у  розмірі  15 874,86 грн, оскільки  позивачем не  визначено вид кредитної карти та відповідно строки для погашення  тіла  кредиту та такими картками,  строк  дії такої картки. Таким чином,  заборгованість  за кредитним договором  б/н  від 18.08.2016  може   складати  лише  17  683,98 грн.  
За договором,  що  визначає щомісячні  платежі погашення  кредиту та кінцевий строк  повного  погашення  кредиту перебіг  позовної давності (стаття  257 ЦК  України)  щодо місячних   платежів  починається  після несплати   чергового   платежу,  а щодо повернення  кредиту в повному обсязі - зі спливом  останнього  дня місяця  дії картки.
Судом не було встановлено наявність чи відсутність обов`язку відповідача щодо щомісячного погашення або строку погашення в цілому, а тому слід вважати датою повернення кредиту в повному обсязі - зі впливом останнього дня місяця дії картки, що також встановлено не було і потребує з`ясування для визначення кінцевого строку виконання зобов`язань та наявності чи відсутності простроченої заборгованості.
Така практика  встановлена  у  постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №569/13606/17-ц.
12.12.2023 представник АТ КБ «ПриватБанк» - Дурдинець Р. Ю. надав відзив на  апеляційну  скаргу,  в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначив, що  в суді  першої інстанції  відповідачем  не  було подано заперечень  щодо  виду  виданої  карти,  строку її дії та кредитних лімітів.  Оскільки  відповідач  зазначає про  необхідність  з`ясування  вказаних обставин,  надає  суду   Довідку про видані  карти та  Довідку  про  зміну  умов  кредитування  щодо зміни лімітів. 
Так, ОСОБА_1 було видано три кредитні картки: 4149625813356381 картка Універсальна Gold з терміном дії до кінця травня 2019 року; НОМЕР_2 картка Універсальна з терміном дії до кінця квітня 2020 року;  НОМЕР_3 картка Універсальна Gold з терміном дії до кінця липня 2021 року.
Щодо  розміру  заборгованості за кредитом,  Банком надається до суду виписка з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 24 000 грн та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримував кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.
З розрахунку  заборгованості та наданої виписки  про рух коштів чітко  вбачається,  що відповідач  частково  сплачував заборгованість  за  договором.  
Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.
Судово-бухгалтерська експертиза з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, і таке клопотання відповідачем не заявлялось.
Відповідачем не подавався власний розрахунок заборгованості, а тому підстави вважати наданий банком розрахунок заборгованості неналежним відсутні.
Щодо визначення поточної та простроченої заборгованості за кредитним договором, банк звертає увагу суду, що поточною вважається заборгованість, строк сплати якої ще не настав, тоді як простроченою є заборгованість, строк сплати якої настав, однак позичальником вчасно не сплачено черговий платіж.
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому   задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що  18 серпня  2016 року  між ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання   відповідачем  анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
До анкети-заяви банк додав Витяг із Тарифів обслуговування кредитних  карт «Універсальна»; витяг із Умов та правил надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи.
Розмір кредиту, процентів за користування коштами та порядок їх нарахування у договорі не зазначено.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1  укладено кредитний договір № б/н, за яким надано кредитні картки: НОМЕР_1 картка Універсальна Gold з терміном дії до кінця травня 2019 року; НОМЕР_2 картка Універсальна з терміном дії до кінця квітня 2020 року;  НОМЕР_3 картка Універсальна Gold з терміном дії до кінця липня 2021 року.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відомо про старт карткового рахунку №  НОМЕР_2 .  19.08.2016  відбувалася  зміна кредитного ліміту  - встановлено кредитний ліміт 500 грн, 05.10.2017  збільшено  кредитний ліміт  до  24 000  грн,  06.08.2018  зменшено  кредитний ліміт  до 0,00 грн.
АТ КБ «ПриватБанк» додано виписку за договором № б/н станом на 07.06.2019 за період із 01.01.1999 до 17.06.2019, яка містить відомості щодо наступних кредитних карток:
НОМЕР_4;  № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_3 .
Згідно з розрахунком банку за період з 18.08.2016 до 17.06.2019 у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором від 18.08.2016 у розмірі 55 750,04  грн, з яких:  17 683,98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 874,86 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19 060,25 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 630,95 грн - штраф (процентна складова).
Перевіривши доводи апеляційної  скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що уклало з ОСОБА_1   договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні анкети-заяви, ОСОБА_1   підтвердив свою згоду на те, що така заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банка www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, й те, що він зобов`язується виконувати його умови.
ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 заперечував наявність кредитних зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк», навпаки, в поданій  ним апеляційній  скарзі  він підтвердив факт отримання кредитних коштів, проте не погоджується з сумами, про які зазначає банк.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» довело існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
У зв`язку з неодноразовою зміною Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням викладеного, суд першої  інстанції дійшов і правильного  висновку про те, що  матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий банком до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
 Зазначене не спростовує факт наявності між сторонами кредитних правовідносин та обов`язок позичальника повернути кредитору суму позики, оскільки такі обставини не заперечуються позичальником, однак має значення для обсягу відповідальності останнього, зокрема, щодо складових кредитної заборгованості.
Банк зазначав про наявність у ОСОБА_1   станом  на  17.06.2019 заборгованості  за  кредитним договором від 18.08.2016 у розмірі 55 750,04  грн, з яких:  17 683,98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 874,86 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19 060,25 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 630,95 грн - штраф (процентна складова).
Відмова суду  першої інстанції  у задоволенні  позову  про стягнення  19 060,25 грн - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 630,95 грн - штраф (процентна складова) сторонами не  оскаржується,  а тому  рішення  суду  в цій частині  не  є предметом  апеляційного  перегляду. 
За змістом статті 1049 ЦК України позикою, яка підлягає поверненню, є грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем позичальнику.
Згідно з пунктом 1.1.1.88 Умов та правил прострочене тіло кредиту - це прострочений кредит - кредитні кошти, які надані клієнту і не були повернуті банку в термін, передбачений договором.
Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено встановлення ОСОБА_1  кредитного ліміту у розмірі, більшому ніж 24 000 грн, такий ліміт встановлено 05.10.2017, вимоги банку про повернення заборгованості, нарахованої після цієї дати  за простроченим  тілом  кредиту  у більшому  за  вказану  суму  розмірі, а саме 15 874,86 грн станом  на  17.06.2019   є помилковим. 
З наданої банком виписки за кредитним договором станом на 18.02.2018  заборгованість   відповідача  становила  23 997,31 грн.  
Після  цієї дати банком, крім  пені за прострочене  зобов`язання,   нараховано  відсотки за використання  кредитного  ліміту та комісію.   
Як вбачається з матеріалів справи, банк не порушував питання про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та комісією.
 Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правомірність встановлення відсотків за користування кредитом сама по собі не може бути предметом судового розгляду у цій справі, оскільки виходить за межі позовних вимог. 
Підсумовуючи викладене, враховуючи доведення факту існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, отримання позичальником кредитних коштів, та не спростування вимог банку про порушення зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заборгованості за кредитом з 33 5589, 84 грн  до  17 788,45 грн, шляхом  відрахування  нарахованих банком  процентів та комісії виходячи з такого  розрахунку: 
фактично   використані кредитні  кошти станом  на  18.02.2018 -  23 997,31 грн; 
20.03.2018 - зарахування  коштів на  картку - 855  грн; 
26.03.2018 - погашення  обов`язкового  платежу - 2,49  грн; 
17.04.2018 - поповнення  картки -50  грн; 
21.04.2018 - зарахування     переказу  на  картку - 1 282,50 грн; 
27.05.2018 - погашення  обов`язкового  платежу -1,25 грн; 
22.08.2018 - зарахування  переказу на  картку - 3 667 грн; 
26.08.2018  - погашення  обов`язкового  платежу  з картки - 0,62 грн
(23 997,31 грн -855 грн, -2,49 грн,  -50 грн -1 282,50 грн - 1,25 грн -3 667 грн -0,62 грн =17 788,45 грн). 
У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна  скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає зміні щодо суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1   на користь АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
Враховуючи те, що строк дії картки № НОМЕР_3 , за якою виникла  заборгованість, встановлено до липня  2021 року, а з позовом  банк  звернувся у липні  2019  року, тобто  у межах  позовної давності,  а тому у цій  доводи апеляційної скарги про  пред`явлення  позову після  спливу строку позовної давності є необґрунтованими. 
Колегія суддів  також  відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що  відповідач  повідомлявся про  розгляд справи не  за  його  місцем  реєстрації, оскільки   відповідно до  довідки про  реєстрацію  місця проживання   ОСОБА_1 ,  наданої  Відділом  з  питань  реєстрації  місця проживання /перебування  фізичних осію  Дніпровської  РДА з  30.01.2017 та станом на  16.09.2019  останній  був зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 (а.с.39).
Відповідно до частин першої та четвертої статті 376  ЦПК України підставами для скасування судового рішення  повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне  з`ясування  обставин, що  мають  значення  для справи, невідповідність  висновків,  викладених  у рішенні  суду  першої  інстанції, обставинам справи, порушення  норм  процесуального  права або  неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
З урахуванням вказаного вище, судові витрати у вигляді судового збору за подання позову підлягають стягненню з  ОСОБА_1   на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно розміру задоволених вимог.
Позов задоволено на 31,9 %.
Таким чином, рішення  суду  першої інстанції  в частині  стягнення  з ОСОБА_1 на користь  АТ КБ «ПриватБанк» судового  збору  за подання позову підлягає  зміні шляхом  зменшення  суми стягнення  з  1 152, 60 грн  до  612,80  грн. 
З АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 підлягають  стягненню  судові витрати по  сплаті судового  збору  за подання апеляційної скарги в сумі 1 962,30 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шипілова Олександра Вікторовича задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року щодо  суми за тілом  кредиту, яка підлягає  стягненню  з  ОСОБА_1 на  користь   Акціонерного товариства  Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором від  18 серпня  2016 року, а також  розміру   судового  збору  змінити. 
Зменшити суму стягнення з  ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості  за кредитним договором з 33 558 грн  84 коп.  до  17 788 грн 45 коп., а суму  судового збору  з  1 152 грн  60 коп. до   612 грн 80 коп. 
Стягнути  з  Акціонерного товариства  Комерційний банк «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1   судові витрати  по  сплаті судового  збору  за  подання  апеляційної скарги  в сумі 1 962,30 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                 Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І.  М. Рейнарт  
                                                            
                                                                                              Т.  І. Ящук