Постанова
10 квітня 2024 року
м. Київ
cправа № 1527/1-98/11
провадження № 51-2674 км 21
Суддя Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_2 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 березня 2021 року щодо неї,
встановив:
Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року вчергове відмовлено ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи за її касаційною скаргою на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 березня 2021 року щодо неї для перевірки в касаційному порядку.
При цьому, ОСОБА_2 було роз`яснено положення ч. 2 ст. 388 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року), відповідно до якої відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
27 березня 2024 року ОСОБА_2 повторно звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку щодо неї в касаційному порядку в частині її засудження.
Як слідує з даної касаційної скарги, за своїм змістом вона є тотожною до касаційної скарги щодо якої Судом ухвалено постанову від 06 жовтня 2022 року про відмову у витребуванні справи.
Зокрема, відповідно до вимог ч. 2 ст. 387 КПК 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати положенням ст. 350 цього Кодексу та узгоджуватись з положеннями ст. 398 КПК 1960 року.
Проте наведених вимог процесуального закону засудженою  ОСОБА_2 не дотримано.
Так, відповідно до вказаної норми закону, в касаційній скарзі скаржник має вказати на конкретні істотні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування судових рішень, які, на його думку, допущені судом першої та апеляційної інстанцій при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК 1960 року).
Зокрема, в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року в касаційній скарзі не вказано, в чому саме полягає незаконність судових рішень, а саме не конкретизовано допущеного місцевим судом та судом апеляційної інстанції істотного порушення кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, з огляду на положення статей 370, 371 КПК 1960 року. 
Натомість засуджена у касаційній скарзі, в обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень, надаючи свою оцінку доказам, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та однобічність і неповноту досудового та судового слідства.
З огляду на таке, суд касаційної інстанції звертає увагу ОСОБА_2 , що однобічність, неповнота дізнання, досудового чи судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи є підставами для скасування або зміни вироку при перегляді справи судом апеляційної інстанції, однак згідно зі ст. 398 КПК 1960 року не є підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.
До того ж, ОСОБА_2 , порушуючи питання про закриття кримінальної справи згідно ст. 6 КПК 1960 року щодо неї в частині її засудження, конкретних підстав для закриття справи, передбачених вказаною статтею не навела, а також не обґрунтувала належним чином свої доводи у цій частині щодо кожного з обвинувачень, за яким її вироком суду визнано винуватою.
Не містить касаційна скарга засудженої і посилань на те, які саме доводи її апеляції не були належним чином розглянуті у порядку апеляційної процедури, а також доводів на обґрунтування допущених, на переконання скаржника, судом апеляційної інстанції порушень статті 377 КПК.
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 387 КПК 1960 року та ухвалі суду від 06 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 не додано до касаційної скарги завірених належним чином копій вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції, які нею оскаржуються, при тому, що у мотивувальній частині касаційної скарги ОСОБА_2 вказує про надання до суду зазначених копій судових рішень.
Також, відповідно до ст. 387 КПК 1960 року до касаційної скарги додається стільки її копій, щоб їх можна було вручити всім учасникам судового розгляду, інтересів яких вона стосується, проте ОСОБА_2 не додано необхідної кількості копій касаційної скарги для вручення всім учасникам судового розгляду, інтересів яких вона стосується.
При цьому, відповідно до приписів ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині другій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом трьох місяців з моменту набрання ними законної сили, проте, у наведеному випадку, зазначений тримісячний строк минув.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена оскаржує вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 березня 2021 року, тобто, трьохмісячний строк на оскарження таких, станом на дату подання нової касаційної скарги (27.03.2024), сплинув.
Згідно з ч. 4 ст. 386 КПК 1960 року, у разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до змісту статті 353 КПК 1960 року, вирішення питання про відновлення пропущеного строку на оскарження здійснюється судом, який розглядав справу, за результатами розгляду клопотання особи, яка має право на подання касаційної скарги.
Крім цього, Суд зауважує, що згідно з матеріалами провадження за касаційною скаргою засудженої, вона не вперше звертається до Верховного Суду з касаційною скаргою на ці ж судові рішення стосовно неї. 
Суд касаційної інстанції, зокрема постановою від 06 жовтня 2022 року відмовив засудженій у витребуванні кримінальної справи для її перевірки у касаційному порядку, у зв`язку із наявними у ній недоліками.
Відповідно до змісту частини 2 статті 388 КПК 1960 року, справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статті 350, частини другої статті 383, статті 384, частини другої статті 386, частини першої статті 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Таким чином, враховуючи те, що засуджена ОСОБА_3 подала касаційну скаргу з пропуском строку касаційного оскарження судових рішень, визначеного ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, та відсутні відомості про його відновлення у встановленому процесуальним законом порядку компетентним судом, ця касаційна скарга відповідно до вимог ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, і справа, згідно з приписами ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року не витребовується.
При цьому, хоча засуджена ОСОБА_3 у мотивувальній частині поданої касаційної скарги і вказує про усунення недоліків, вказаних у попередній ухвалі суду від 06 жовтня 2022 року, проте таку скаргу подає поза межами місячного строку, встановленого ст. 388 КПК 1960 року.
Верховний Суд роз`яснює, що засуджена вправі звернутися з касаційною скаргою до Верховного Суду за правилами, встановленими КПК 1960 року, в разі відновлення відповідним судом строку на касаційне оскарження судових рішень та за умови долучення належної копії судового рішення про відновлення цього строку.
На підставі викладеного та керуючись статтями 353, 383 386, частиною 2 статті 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив:
Відмовити засудженій ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи за її касаційною скаргою на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 березня 2021 року щодо неї, для перевірки в касаційному порядку.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                      ОСОБА_1