УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/11826/23 Головуючий у 1-й інст. Кузнецов Д. В. 
Категорія ст.124 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі: особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , потерпілого Фія ОСОБА_2 , представника потерпілого – адвоката Хоменка Сергія Олександровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Хоменка Сергія Олександровича, який діє в інтересах потерпілого  ОСОБА_3 , на постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2024 року, якою провадження відносно ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Богунського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду,  адвокат Хоменко С.О. в інтересах  ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги в якості доказу відомості, вказані у протоколі, які підтверджують факт події, а саме, наїзд на потерпілого  ОСОБА_3 , натомість взяв до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - посадових осіб, які оформлювали протокол і здійснювали супроводжуючі дії, але не були очевидцями безпосередньої події та обставин скоєного ДТП. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують вину правопорушника, а тому є усі підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст.251 КУпАП.
Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, який, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини та досліджені докази, є правильним і не спростовується доводами апеляційної скарги. 
Так, відповідальність за ст.124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Згідно п.12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №608483 від 22.08.2023 вбачається, що  ОСОБА_1 19.07.2023 о 21 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Київській, 39 в м.Житомирі, рухаючись прибудинковою територією, не обрав безпечної швидкості руху, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який рухався по прибудинковій території. В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки та пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. 
ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
В той же час, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 послідовно заперечував свою вину у порушенні ПДР та вчиненні ДТП, про що вказував у поясненнях в протоколі про адміністративне правопорушення та в поясненнях, наданих працівнику поліції, від 22.08.2023. 
В суді першої інстанції  ОСОБА_1 також пояснював, що у зазначений в протоколі час, транспортним засобом не керував, на ногу потерпілому ОСОБА_3 не наїжджав. Авто було припарковано біля будинку, згодом побачив, як невідомий чоловік кулаками розбив лобове скло. Викликав поліцію на місце події.
Потерпілий ОСОБА_3 у своїх поясненнях від 22.08.2023 пояснював, що рухався по тротуару і на обидві ноги йому наїхала машина Фольцваген, після чого він впав на машину. 
В суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 заїжджав у двір, наїхав йому на ногу колесом, в результаті чого він впав та стукнув авто по лобовому склу. Стверджував, що лобове скло вже було пошкоджене. Поліцію він не викликав та намагався піти з місця події, оскільки у нього сильно боліла голова. Зазначив, що був випивший, поруч були присутні очевидці, які бачили, як водій наїхав правим переднім колесом на ногу. Поліцію викликав ОСОБА_1 .
Також, судом першої інстанції в якості свідка була допитана слідча СВ ЖРУП ОСОБА_4 , яка зазначила, що 19.07.2023 чергувала у складі слідчо-оперативної групи, ввечері надійшло повідомлення, що по вул.Київській пошкоджено транспортний засіб. Прибувши на місце, побачила, що вже знаходився один екіпаж патрульної поліції та два екіпажі ТОР, які залучаються у разі небезпеки. На місці події побачила, що потерпілий поводив себе неадекватно, був у стані алкогольного сп`яніння, поруч з ним були два знайомі, які намагалися втихомирити його. Підійшовши до ОСОБА_1 , останній пояснив, що приїхав додому, припарковав авто і побачив чоловіка, який стукав по авто кулаком. Провели огляд транспортного засобу, виявили тріщину на лобовому склі, відібрали пояснення та склали матеріали. У потерпілого не вдалося відібрати пояснення, оскільки він був неадекватний. Потерпілий неодноразово казав, що його побили, про ДТП не повідомляв. Також на місці події була присутня дружина потерпілого, яка запевняла, що вони відшкодують вартість скла добровільно. Про факт ДТП ніхто нічого не казав. Відомості до ЄРДР по вказаному факту не вносилися через недостатню суму, завданої шкоди. 
Допитаний в якості свідка слідчий ВР ДТП СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 пояснив, що 19.07.2023 на лінію «102» надійшло повідомлення з лікарні про ДТП, була проведена перевірка. Медичний висновок свідчив про спричинення особі легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим матеріали були направлені до УПП в Житомирській області для подальшого опрацювання. Свідком будь-яких подій слідчий ОСОБА_5 не був. Дані обставини також викладені в доповідній записці про результати розгляду факту ДТП від 11.08.2023 (а.с.5). 
Також, свідок ОСОБА_6 , який займає посаду інспектора УПП в Житомирській області, в суді першої інстанції пояснив, що після передачі матеріалів до управління викликав винуватця ОСОБА_1 , ознайомив з матеріалами та додав пояснення. Зазначив, що адміністративні матеріали за ст.124 КУпАП складав на підставі отриманих матеріалів, наданих слідчим ОСОБА_5 , сумнівам надані матеріали не піддавав та зобов`язаний був відреагувати складанням протоколу.
Вирішуючи питання наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінуємого йому правопорушення, суд першої інстанції правильно зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить фіксацію події, рапорт співробітника поліції та доповідна записка, які ґрунтуються на зверненні чергового лікаря ТМО,  письмові пояснення учасників справи, які є суперечливими, не можуть бути доказами, які беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні. 
При цьому, суд надав належну оцінку наявним у матеріалах справи медичним документам (виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , акт судово-медичного дослідження) про отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень (струсу мозку, множинних забоїв, підшкірних гематом обличчя та голови, забій грудної клітки зліва, множинних забоїв, підшкірних гематом верхніх кінцівок, забоїв, садна, підшкірних гематом ніжних кінцівок), які по своїй кількості не співпадають із однократним наїздом колесом на ногу, про що вказував у поясненнях ОСОБА_3 , та не можуть свідчити про їх отримання безпосередньо під час ДТП. 
Також суд правильно вказав у своїй постанові, що працівниками поліції під час оформлення матеріалів не було встановлено свідків події та не складено схему місця ДТП, наявність якої є обов`язковою і позбавляє суд можливості оцінити обстановку місця події, встановити точне місце зіткнення, причино-наслідкові зв`язки між діями кожного учасника та причин зіткнення, і, як наслідок, вину конкретної особи. 
Обґрунтовуючи свої сумніви щодо факту ДТП, суд надав належну оцінку відсутності у справі будь-яких звернень безпосередньо від ОСОБА_3 з цього приводу, а також заяві ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_3 . 
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що достатніх доказів причетності ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, за обставин зазначених у протоколі, порушив п.12.1 ПДР та здійснив наїзд на ОСОБА_3 , матеріали не містять.
Крім того, ОСОБА_3 , зазначаючи про наявність очевидців події ДТП, клопотання про допит таких не заявляв, а суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, перебираючи на себе функцію обвинувачення. 
Апеляційна скарга не містить посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови та її доводи не спростовують висновки суду щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
За загальноприйнятим європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Відповідно до ч 3 ст. 62 Конституції  усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. 
Керуючись ст.294 КУпАП, суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Хоменка Сергія Олександровича, який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                   О.М. Галацевич