ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 червня  2024 року
м. Київ
 
справа № 295/11290/21
провадження № 61-8534св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,  
 
учасники справи:   
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «Юнекс Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року у складі судді Шевченко Т. М., постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати нікчемною з моменту укладення кредитного договору від 30 травня                2018 року № 0.013.62.0518.ФО_К умови підпунктів  3. 2. 6, пункту 3. 3. 5 пункту 1. 5. 3 цього договору;
- зобов`язати Акціонерне товариство «Юнекс Банк» (далі - АТ «Юнекс Банк») здійснити перерахунок сплачених нею з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену комісію у розмірі 21 775, 00 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором;
- визнати нікчемною з моменту укладення кредитного договору від 30 травня     2018 року № 0.013.62.0518.ФО_К умову пункту 2. 3 в частині визначення у Додатку № 1 графіку щомісячних платежів за кредитним договором комісії, що підлягає сплаті за період із 30 травня 2018 року до 31 травня 2021 року,                    в розмірі 94 827,45 грн;
- визнати зобов`язання за договором факторингу від 31 березня 2021 року                         № 31/03-2021 між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Омега Фінанс») такими, що не настали;
- зобов`язати АТ «Юнекс Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 30 травня 2018 року                                                 № 0.013.62.0518.ФО_К платежів, зарахувавши сплачену нею щомісячну комісію за винятком вирахування обов`язкових платежів, якщо такі будуть мати місце після проведеного перерахунку, за реквізитами представника позивача;
- зобов`язати ТОВ «ФК «Омега Фінанс» та АТ «Юнекс Банк» сплатити на її користь 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 травня 2018 року уклала з ПАТ «Юнекс Банк» кредитний договір № 0.013.62.0518.ФО_К, за умовами якого отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн строком на 36 місяців, з кінцевим терміном погашення 31 травня 2021 року, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 % (пункт 1.5.1 договору) та щомісячною комісією за обслуговування кредиту у розмірі 2,49 % (пункт 1.5.3 договору).
Вказувала, що відповідач, установивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, за які саме послуги ця комісія сплачується. Банк нараховував, а вона сплатила комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті                 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
У пункті 3.2.6 кредитного договору встановлено штраф у розмірі 150,00 грн за кожен випадок порушення (несвоєчасної сплати комісії і процентів). Крім того, пунктом 3.3.5 кредитного договору встановлено штраф у розмірі 0,10 % від тіла кредиту за ненадання позичальником будь-яких документів на вимогу банку.
З огляду на положення Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», якими передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, а умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, вважає, що вищевказані пункти договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплатити комісію за обслуговування кредиту, є такими, що порушують статті 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та є грубим порушенням чинного законодавства, а тому наведені в позовній заяві положення договору підлягають визнанню недійсними.
Окрім того, зазначала, що 31 березня 2021 року між ПАТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладений договір факторингу № 31/0302021, про що її не було повідомлено.
Протиправними діями ТОВ «ФК «Омега Фінанс», що виразились у постійних телефонних дзвінках, смс-повідомленнях та зверненні іншими способами та комунікації з приводу виплати боргу, їй завдано моральної шкоди, яку оцінює у 10 000,00 грн.
Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання нікчемними положень договору, викладених в пунктах 3.2.6 та 3.3.5, а також у позовних вимогах про визнання зобов`язань такими, що не настали за договором факторингу, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення таких вимог. Оскільки відсотки за користування кредитом були передбачені незначні, а позивач про розмір щомісячної комісії та загальну сукупну вартість кредиту була попереджена до укладення з нею договору, суд дійшов висновку, що умови укладеного договору відповідали вимогам закону, були справедливими та не містили умов, які б покладали на споживача надмірний тягар за послуги, які не пов`язані з отриманням та поверненням нею кредиту.
Позивачка виконувала взяті на себе зобов`язання, фактично погодившись із визначеними умовами кредитування, положення договору про обов`язок сплачувати комісію не можна вважати нікчемними, підстав для визнання цих положень недійсними також не доведено, тому суд дійшов про безпідставність позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та повернути позивачу сплачену нею комісію.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог, про визнання положень договору нікчемними та визнання зобов`язань такими, що не настали, змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від                                23 вересня 2022 року залишено без змін.
Ураховуючи, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений законом та є неефективним, апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні вимог про визнання нікчемними положень договору, викладених у пунктах 3.2.6 та 3.3.5, а також про визнання зобов`язань такими, що не настали за договором факторингу.
У решті апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним і обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування. При цьому суд зазначив, що, визнавши умови договору нікчемними та зобов`язавши відповідача повертати позивачу комісію, суд фактично позбавить відповідача права отримати передбачену умовами договору вигоду за надання ними послуг з кредитування позивача, яка була закладена саме у розмір визначеної комісії, а не у розмір відсотків, що не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства - засадам розумності та справедливості. Фактично позивач просить, шляхом задоволення її вимог, звільнити її від зобов`язань, які вона свідомо брала на себе, укладаючи договір, який відповідає вимогам закону, які діяли на час його укладення і не містить не справедливих умов щодо споживача послуг.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 16 травня                         2023 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ураховуючи, що витрати, пов`язані з розглядом справи на правову допомогу, документально підтверджені та доведені, виходячи з критерію розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи, апеляційний суд стягнув з позивача на користь ТОВ «ФК «Омега Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 4 800,00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
07 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі..
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 27 жовтня 2021 року в справі № 279/5407/20, від 22 березня 2023 року в справі                                 № 755/1549/22, від 21 серпня 2019 року в справі № 922/2821/18, від15 червня 2020 року в справі № 910/18646/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі  № 496/3134/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Боржник за договором споживчого кредитування може раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості, тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. 
Доводи інших учасників справи
ТОВ «ФК «Омега Фінанс» подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення  - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Передбачена в договорі щомісячна комісія за обслуговування кредитом не порушує права позивача, як споживача послуг, оскільки до умов договору відсотки за користування кредитом визначені в розмірі 7,45 грн за три роки користування кредитом. В структуру нарахування комісії банк включив ті послуги, які пов`язані з наданням кредитних коштів, а не додаткові кошти за інформування, видачу документи, чи інші, які повинні надаватися безкоштовно.
ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду пояснення, в яких підтримує доводи, викладені у касаційній скарзі, та наполягає на їх урахуванні.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року
Відкрито касаційне провадження у даній справі.                          
Витребувано з Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу                         № 295/11290/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Юнекс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» про захист прав споживачів, визнання окремих пунктів договору нікчемними, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання повернути грошові кошти.
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року справу                                      № 295/11290/21 призначено до судового розгляду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що 30 травня 2018 року між АТ «Юнекс Банк» та                  ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0.013.62.0518.ФО_К, за умовами якого позивачка отримала кредит на споживчі потреби  у сумі 50 000,00 грн із терміном повернення до 30 травня 2021 року. 
За користування кредитом позичальник сплачує, зокрема, проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,01 % річних (пункт 1.5.1 договору); комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,49 % від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів (пункт 1.5.3 договору).
Згідно пункту 3.2.6 договору сторони дійшли згоди, що у випадку порушення позичальником однієї або декількох умов цього договору, а також пунктів 3.2.2, 2.3 цього договору, у тому числі несвоєчасної сплати процентів за користування кредитним коштами, які сплачуються позичальником згідно пункту  1.5.1, та несвоєчасної сплати комісії за обслуговування кредиту згідно з пунктом 1.5.3 цього договору, позичальник сплачує банку штраф за кожен випадок такого порушення у розмірі 150,00 грн.
Відповідно до пункту 3.3.5 за ненадання позичальником у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов`язковість надання яких передбачено цим договором (в тому числі документів на вимогу банку, а також у будь-яких інших випадках обов`язкового надання документів), а також за порушення позичальником зобов`язань, зазначених у пункті 3.2.9 цього договору, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 0,10 % від суми кредиту, зазначеної у пункті 1.1 договору.
Згідно з пунктом 2.3. договору погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період від 01 до 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору, в сумі 2 635,00 грн.
Між сторонами також було узгоджено та підписано графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за кредитним договором від 30 травня 2018 року. Оформлений у вигляді додатку № 1 до вказаного кредитного договору відповідний графік визначає дату сплати, суму платежу із зазначенням суми для погашення кредиту, суми процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитом. Платежі розраховані за методом сплати щомісячних рівних платежів за період із червня 2018 року до травень 2021 року включно.
Згідно з графіком погашення кредиту договором відсотки були визначені за увесь час повернення в загальному розмірі 7,45 грн, загальна сукупна вартість кредиту зазначена 94 827, 45 грн, комісії за увесь час 44 820 грн -  по 1 245,00 грн щомісячно.
31 березня 2021 року між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладено договір факторингу № 31/03-2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором від 30 травня  2018 року № 0.013.62.0518.ФО_К.
20 травня 2021 року ТОВ «ФК «Омега Фінанс» направлено на адресу   ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги № 04-21/637/Ф з додатками до нього і надано позичальнику строк для погашення заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2018 року. Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримала 25 травня 2021 року.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявника на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 27 жовтня 2021 року в справі № 279/5407/20, від 22 березня                     2023 року в справі № 755/1549/22, від 21 серпня 2019 року в справі                                 № 922/2821/18, від15 червня 2020 року в справі № 910/18646/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі                                         № 496/3134/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
ОСОБА_1 , як на підставу позову, посилалася на те, що банк на постійній основі встановив сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, чим встановив плату, що пов`язана з поверненням кредиту. Відповідно до статті 1054 ЦК України, статті 20 Закону України «Про споживче кредитування», статей 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» за користування кредитом банк може отримувати на постійній основі лише проценти. Встановлення банком будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції є незаконним.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», за яку відповідач може отримувати будь-яку плату чи винагороду. 
У зв`язку з цим, позивачка вважає умови угод, які передбачають комісійну винагороду банку за обслуговування кредиту, несправедливими та такими, що здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності відповідно до статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», які необхідно визнати недійсними.
Відмовивши у позові в частині вимог про визнання нікчемними окремих пунктів кредитного договору, що стосуються сплати комісії, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсотки за користування кредитом були передбачені незначні, а позивачка про розмір щомісячної комісії та загальну сукупну вартість кредиту була попереджена до укладення з нею договору. Зокрема, позивачка виконувала взяті на себе зобов`язання, фактично погодившись із визначеними умовами кредитування, положення договору про обов`язок сплачувати комісію не можна вважати нікчемними, підстав для визнання цих положень недійсними також не доведено.
З такими висновками судів повністю погодитись не можна, з огляду на таке.
Згідно з графіком погашення кредиту кредит в сумі 50 000 грн позивачка повинна повертати рівними частинами з червня 2018 року до кінця травня 2021 року. Договором були визначені відсотки за увесь час повернення в загальному розмірі 7,45 грн, загальна сукупна вартість кредиту зазначена                  94 827, 45 грн , комісії за увесь період 44 820,00 грн - по 1 245,00 грн щомісячно.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня                      2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У кредитному договорі, який укладений між сторонами,  не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору, тому положення підпунктів  3. 2. 6, 3. 3. 5 пункту 1. 5. 3 та пункту 2.3 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене висновки суддів попередніх інстанцій про те, що позивачка погодилась на сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, з врахуванням на незначного розміру процентів за кредитним договором, а відтак щодо законності умов кредитного договору в частині комісії, неможливо вважати обґрунтованими.
Однак визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі                                   № 916/3156/17 (провадження № 12-80гс20).
З урахуванням викладеного, правильним є висновок апеляційного суду, який змінив рішення суду першої інстанції в частині мотивів  відмови у задоволенні вимог про визнання нікчемними положень договору, викладених в підпунктах 3.2.6 та 3.3.5, про те, що позовні вимоги про визнання нікчемними цих положень кредитного договору не підлягають задоволенню, у зв`язку із обранням неналежного способу захисту порушеного права. 
Водночас, відмовивши у задоволенні вимог в частині, що стосується визнання нікчемним пункту 2.3. договору, яким передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості, через їх недоведеність, суди попередніх інстанцій неправильно визначили характер спірних правовідносин, помилково витлумачили норми матеріального права, які підлягають застосуванню, тому оспорювані рішення в цій частині підлягають зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов`язання АТ «Юнекс Банк» здійснити перерахунок сплачених позивачкою платежів за кредитним  договором суди не врахували таке.
Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.                    У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності підпунктів  3. 2. 6 та 3. 3. 5 пункту 1. 5. 3 та пункту 2.3. кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, наявні підстави для зобов`язання                           АТ «Юнекс Банк»  здійснити перерахунок заборгованості за договором.
Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості з огляду на встановлення незаконності нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту, унеможливить стягнення з позивачки цієї суми заборгованості, а також зобов`язує банк переглянути виконання                          ОСОБА_1 зобов`язань за цим договором, а в разі внесення коштів в більшому розмірі - повернути їх позивачці, що забезпечує захист її інтересу у правовій визначеності.
Схожі за змістом висновки зробив Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справ № 450/126/20 та від 09 лютого 2024 року у справі                                 № 337/3703/22.
Разом із тим, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що 31 березня                   2021 року АТ «Юнекс Банк» уклало з ТОВ «ФК «Омега Фінанс»  договір факторингу № 31/03-2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором від 30 травня  2018 року                                   № 0.013.62.0518.ФО_К.
Проте вимог до ТОВ «ФК «Омега Фінанс» щодо перерахунку платежів позивачка не заявляла. 
У постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі                                     № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22) вказано, що:
«тлумачення пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором».
Належним відповідачем за позовом боржника про застосування наслідків нікчемності правочину в частині комісії (зокрема, проведення перерахунку заборгованості по договору, чи стягнення коштів сплаченої комісії), є особа, якій належить право вимоги за цим договором - кредитор, а у випадку заміни кредитора - новий кредитор; позовна вимога про стягнення сплаченої комісійної винагороди пред`явлена до неналежного відповідача АТ «Юнекс Банк» (попередній кредитор), тому у задоволенні вказаної позовної вимоги належить відмовити із зазначеної підстави.
За таких обставин, суди правильно відмовили у задоволенні цих позовних вимог, однак помилився з мотивами такої відмови. Тому судові рішення в цій частині належить змінити в частині мотивів такої відмови.
В частині вирішення інших позовних вимог судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Верховний Суд погоджується з висновками судів про відмову у задоволенні вимог про визнання зобов`язання за договором факторингу від 31 березня 2021 року № 31/03-2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» такими, що не настали.
Зокрема апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні вимог про визнання зобов`язання за договором факторингу, правильно звернув увагу на неналежно обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права в цій частині.Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Враховуючи те, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, з огляду на недоведеність позивачкою завдання їй моральної шкоди відповідачами.
Правильним є також висновки, зроблені апеляційним судом у додатковій постанові, якою з позивача на користь ТОВ «ФК «Омега Фінанс» стягнуто витрати на професійну правничу допомогу.
Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду при вирішенні вказаних вимог та щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Тому в цих частинах рішення суду першої інстанції постанова та додаткова постанова апеляційного суду підлягають залишенню без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду частково постановлені без додержання норм матеріального та процесуального права. За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню,  рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині вирішення вимог про визнання нікчемним пункту 2.3. кредитного договору та в частині застосування наслідків недійсності кредитного договору зміні з викладенням мотивувальної частини судових рішень у цих частинах у редакції цієї постанови; в іншій частині оскаржені судові рішення залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року в частині вирішення вимог про визнання нікчемним пункту 2.3. кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту та в частині застосування наслідків недійсності кредитного договору змінити, виклавши мотивувальну частину судових рішень в цих частинах у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від                       23 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від                             28 березня 2023 року, а також додаткову постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов