УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/17755/23 Головуючий у 1-й інст. Кузнецов Д. В. 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , його захисника Галагуза Віталія Васильовича,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Галагуза Віталія Васильовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 , на постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Богунського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2024 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 17.12.2023 о 17 годині 48 хвилин по пр.Миру, 23 в м.Житомирі, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Drager 6810, результат огляду 0,40% проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.. 
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Галагуз В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Вважає, що працівниками поліції допущені порушення під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним. Зокрема, вказав, що працівником поліції перед початком огляду не зазначені ознаки сп`яніння, на підставі яких  ОСОБА_1 повинен був проходити медичний огляд, не було проінформовано останнього про порядок застосування спеціального технічного засобу, не роз`яснено право оскарження результату огляду за допомогою пристрою «Драгер» шляхом проходження огляду у закладі охорони здоров`я із правом здачі аналізів та не роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також, зазначив, що в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я, що, на його думку, є підтвердженням того, що ОСОБА_1 не погоджувався з результатами огляду, хоча з направленням не був ознайомлений. Крім того, з відеозапису вбачається, що працівник поліції вказує про бажання ОСОБА_1 пройти обстеження у медичному закладі. Також захисник, посилаючись на ст.8 п.5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована УРСР 25.04.1974, зазначив, що максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Отже, на його думку, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр повітря, що видихається і, становить, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, 0,5 проміле. Окрім того, послався на те, що судом було відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 .
Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що усунув недоліки апеляційної скарги, а саме, долучив документи на підтвердження повноважень надання правової допомоги  ОСОБА_1 в апеляційному суді.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, або у закладах охорони здоров`я.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.

Як встановив суддя місцевого суду, наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №423849 від 17.12.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 17.12.2023 о 17 годині 48 хвилин по пр.Миру, 23 в м.Житомирі, керував транспортним засобом ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 "а" ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Drager 6810, ARCD 0474, тест №2913, результат 0,40 проміле (а.с.1); роздруківкою приладу Drager Alcotest 6810 (тест №2913) з результатом – 0,40 проміле (а.с.3); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1114877 від 17.12.2023 про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за порушення ним ПДР за ч.2 ст.122 КУпАП, підписаною водієм (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів, згідно яких результат дослідження 0,40 проміле (а.с.4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ОМСЦ» ЖОР (а.с.5); рапортом старшого сержанта поліцейського взводу №2 роти №2 БУПП в Житомирській області ДПП Шулими О.(а.с.6); відеозаписом обставин події (а.с.7).
Протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду та роздруківка з результатами тестування спеціальним засобом «Drager Alcotest 6810» підписані  ОСОБА_1 без будь-яких зауважень.
Суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Дані зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 (далі –Інструкція). Відеозапис не має ознак монтування, містить фіксацію обставин, які мають значення для справи та які є достатніми для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у діях ОСОБА_1 . Даний доказ відповідає вимогам ст.251 КУпАП, а тому є належним і допустимим.
Зокрема, з відеозапису вбачається, що  ОСОБА_1 пройшов огляд з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, результат якого показав – 0,40 проміле алкоголю в крові, тобто, перевищення допустимої норми. З даним результатом ОСОБА_1 безумовно погодився. При цьому, перед проведенням огляду ОСОБА_1 було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу. Сертифікату відповідності приладу «Драгер» водій не вимагав.
Слід зазначити, що, відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться лише у разі незгоди особи, яка керує транспортним засобом, на проведення такого огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатом. Відеозаписом підтверджено, що  ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, незгоди з результатом огляду не висловлював, даних про те, що він наполягав на направленні його до закладу охорони здоров`я матеріали справи не містять. При цьому чинним законодавством не передбачено обов`язку поліцейського роз`яснення права на оскарження результату приладу «Драгер» шляхом проходження огляду в закладі охорони здоров`я із правом здачі аналізів. 
Не ознайомлення  ОСОБА_1 з направленням на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, наявним у матеріалах справи, не є доказом незгоди  ОСОБА_1  з результатом огляду та не спростовує винуватості останнього у вчиненні інкримінуємого йому правопорушення за встановлених судом обставин. 
Доводи апеляційної скарги щодо не зазначення працівником поліції ознак алкогольного сп`яніння перед початком огляду не можуть бути підставою для визнання такого огляду недійсним. За змістом п.2 Розділу І Інструкції поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції. Такі ознаки вказані поліцейським в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів, з яким ОСОБА_1 ознайомився та підписав без будь яких зауважень. 
Також законодавством не передбачено роз`яснення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до початку огляду на стан сп`яніння, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними. 
Апеляційний суд вважає, що огляд на стан сп`яніння проведений з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції, тому підстав вважати його недійсним немає.
Протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395. Вказані захисником недоліки якості складення протоколу (не зазначення друкованими літерами у протоколі про адміністративне правопорушення місце проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та посаду особи, спеціального звання та прізвища, ім`я, по батькові поліцейського тощо) не можуть бути підставою для визнання такого доказу недопустимим, не впливають на кваліфікацію дій  ОСОБА_1 та не спростовують висновків суду про наявність в діях останньогоскладу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Щодо посилань захисника на Віденську конвенцію про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, в якості підстави підтвердження того, що ступінь алкогольного сп`яніння, виявлений у ОСОБА_1 під час огляду, не перевищує допустиму норму та визначений рівень, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до «Віденської конвенції про дорожній рух» від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Україною, у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках і у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається (0,25 проміле).
Згідно пункту 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі-Інструкція) установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле.
Судом встановлено, що цифровий показник тесту із використанням приладу «Drager Alcotest 6810» у ОСОБА_1  складав 0,40 проміле у повітрі, що видихається, що відповідно перевищує і міжнародну норму природного вмісту алкоголю у повітрі, що видихається - 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість  ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні.
При розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання в суді апеляційної інстанції на ту обставину, що ОСОБА_1 висловив свою незгоду з результатом, отриманим за допомогою технічного засобу, та наполягав на проходженні огляду у закладі охорони здоров`я не підтверджуються належними доказами та спростовуються матеріалами справи. Крім того, як пояснив ОСОБА_1 він висловив своє бажання пройти огляд у медичному закладі вже після того, як працівник поліції складав протокол про адміністративне правопорушення. 
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно  ОСОБА_1  немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд –
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Галагуза Віталія Васильовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                            О.М. Галацевич