Справа № 149/1035/24 
Провадження № 33/801/516/2024
Категорія: 331 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник  І. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року                                                                     м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який навчається у Вінницькому національному аграрному університеті, не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року визнано винним ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 8 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 грн, а також стягнуто з нього на користь держави 605,60 грн судового збору.
Судовим рішенням встановлено, що 09.02.2024 о 23:50 год по вул. Центральна у с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, а саме перебуваючи у громадському місці у п`яному вигляді, хитався, мав неохайний вигляд, відмовився проїхати до Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області для встановлення його особи та складення постанови за ст. 178 КУпАП, опирався, не хотів йти.
Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано, як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КУпАП.
Не погодившись з постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом помилково не враховано, що перебування «в громадському місці в стані алкогольного сп`яніння» само по собі не містить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, тому що відповідальність у цьому випадку може виникати пише за обов`язкової сукупності двох умов, а саме: 1) перебування особи в п`яному вигляді у громадському місці, 2) що ображає людську гідність та громадську мораль.
Звертає увагу на ті обставини, що: громадського порядку він не порушував, людську гідність та громадську мораль своєю поведінкою не ображав, а доказів протилежного - матеріали справи не містять.
За таких обставин вважає, що працівниками поліції не було зафіксовано та доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для перевірки у нього документів, що посвідчують його особу.
Більше того, на підтвердження позиції щодо невчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, зазначає, що 11 квітня 2024 року ним було подано до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області позовну заяву про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ № 282626 від 10 лютого 2024 року.
Також зауважує, що з об`єктивної сторони злісна непокора полягає у відмові від виконання законних, наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції. При цьому, відмова має бути виражена у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням, тощо.
В той же час, із відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається факту його беззаперечної відмови від пред`явлення документів, що посвідчують особу, та лише зафіксовано його неодноразові спроби з`ясувати законність причин, з яких він має такі документи пред`явити, адже ще раз зазначає, що він просто йшов та зовсім нічого не порушував.
Відтак вважає, що у його діях відсутня злісна непокора законній (тобто такій, що ґрунтується на вимогах закону) вимозі працівника поліції під час виконання ним службових обов`язків.
В судове засіданні ОСОБА_1 не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає про можливість розгляду справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи убачається, що при її розгляді суд першої інстанції дотримався вимог статей 245, 252 КУпАП, повно та об`єктивно розглянув справу і прийняв обґрунтоване рішення про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.
Частинами другою, четвертою, шостою статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.
Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за статтею 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.
Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків.
Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок та діють від імені держави.
Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням, невиконанням вимог, намаганням до втечі та іншими діями чи бездіяльністю.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за статтею 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.
Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.
Статтею 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:
1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;
3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;
4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;
5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;
6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
2. У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.
За обставинами справи встановлено, що працівники поліції вимагали у ОСОБА_1 пред`явити документи, що посвідчують особу, оскільки у поліцейських існували підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП, так як він перебував у громадському місці з ознаками алкогольного сп`яніння, хитався, мав неохайний вигляд, на що останній відмовився. Також відмовився проїхати до Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області для встановлення його особи та складення постанови за ст. 178 КУпАП, опирався, не хотів іти.
З матеріалів справи встановлено, що 10.02.2024 було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 178 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.
Отже суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що вимоги поліцейських про пред`явлення документів, що посвідчують особу були законними та обґрунтованими, оскільки вони відповідали положенням п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію». Оскільки ОСОБА_1 відмовився пред`явити документи, що посвідчують особу, відмовився прослідувати до відділку поліції для встановлення його особи та складення адміністративних матеріалів, опирався, не хотів іти поліцейські, на виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 262 КУпАП здійснили адміністративне затримання, про що склали відповідний протокол від 10.02.2023.
При цьому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що громадського порядку він не порушував, людську гідність та громадську мораль своєю поведінкою не ображав, постанова ГБВ № 282626 від 10.02.2024 скасована, оскільки зазначене не впливає на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.
Наведені вище обставини свідчать про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення та доданий до нього відеозапис надали можливість суду першої інстанції дійти висновку щодо перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законності вимог працівників поліції та встановити протиправність дій ОСОБА_1 в межах фактичних обставин правопорушення, викладених у протоколі.
Відтак висновки суду першої інстанції обґрунтовані, є достатньо переконливими, чіткими, узгодженими між собою, належними та допустимими доказами, наявність яких не залишає сумнівів щодо доведеності вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.
В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які були повторно досліджені під час апеляційного розгляду, та яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст. 185 КУпАП.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1  є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Відповідно до п.1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду         Ю. Б. Войтко