ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 квітня 2024 року
м. Київ                                               
 
справа № 752/1074/20
провадження № 61-5738св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В., 
суддів Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року у складі судді Мазура Ю. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Кравець В. А.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про виділ у натурі частини житлового будинку та земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 у січні 2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, і остаточно просив:
- виділити в натурі належні йому 23/100 часток в праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на цей житловий будинок;
- виділити в натурі належні йому 23/100 часток земельної ділянки площею                     0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку, у зв`язку з її виділенням в натурі;
- встановити межі його земельної ділянки та прокласти по лініям, які визначені у варіанті № 1 поділу земельної ділянки, графічна частина якого вказана у додатку                      № 1 до висновку від 19 березня 2021 року № 23004/20-41/10496/10497/21-41.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі договорів купівлі-продажу від 04 квітня 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрованих в реєстрі за №№ 460, 461, він придбав 23/100 часток у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та 23/100 часток у праві власності на земельну ділянку площею                         0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, за тією ж адресою, на якій розташований житловий будинок. 
ОСОБА_2 є власником 28/100 часток у праві власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, а ОСОБА_3 - власником 49/100 часток у праві власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. 
Спірний житловий будинок складається з квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , які мають три окремі входи, спору між сторонами щодо користування будинком та надвірними спорудами немає, проте відповідачі не надають йому згоду на виділ його частки у спільній частковій власності на земельну ділянку з метою припинення спільної часткової власності та реєстрації права власності за кожним на свою частку, як окремий об`єкт нерухомого майна.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Голосіївський  районний суд міста Києва рішенням від 07 вересня 2022 року позов задовольнив.
Виділив ОСОБА_1 у натурі належні йому 23/100 часток в праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як окреме iндивiдуально визначене нерухоме майно, яким є приміщення квартири                    АДРЕСА_2 загальною площею 56,8 кв. м та житловою площею 24,9 кв. м, до складу якої входить: веранда, номер на експлікації 1-1, площею 3,4 кв. м; санвузол, номер на експлікації 1-2, площею 3,0 кв. м; підсобне примiщення, номер на експлікації 1-3, площею 6,7 кв. м; житлова кімната, номер на експлікації 1-4, площею 9,7 кв. м; житлова кімната (камерально), номер на експлікації 1-5, площею 15,2 кв. м; коридор, номер на експлікації 1-6, площею 4,4 кв. м; кухня, номер на експлікації 1-7, площею 14,4 кв. м, надвiрнi споруди: гараж літера «Д» площею 25,3 кв. м.
Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з виділенням в натурі його частки.
Виділив ОСОБА_1 в натурі належні йому 21,6/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - земельну ділянку площею 0,0216 га, яка зображена лініями червоного кольору і заштрихована крапками червоного кольору на додатку № 4 розподілу земельної ділянки до висновку експертів                   від 19 березня 2021 року № 23004/20-41/10496/10497/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, та обмежена лініями розподілу, що проходять: від точки 1 довжиною 2,00 м до точки 2; від точки 2 довжиною 0,77 м до точки 3; від точки 3 довжиною 4,10 м до точки 4; від точки 4 довжиною 1,06 м до точки 5; від точки 5 довжиною 1,33 м до точки 6; від точки 6 довжиною 2,91 м до точки 7; від точки 7 довжиною 1,00 м до точки 8; від точки 8 довжиною 5,21 м до точки 9; від точки 9 довжиною 1,93 м до точки 10; від точки 10 довжиною 4,92 м до точки 11; від точки 11 довжиною 18,93 м до точки 12; від точки 12 довжиною 9,93 м до точки 13; від точки 13 довжиною 2,52 м до точки 14;                    від точки 14 довжиною 4,64 м до точки 15; від точки 15 довжиною 4,54 м до                       точки 1.
Координати (в місцевій системі міста Києва) поворотних точок земельної ділянки площею 0,0216 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проміри між ними, що виділяється ОСОБА_1 наведені на малюнку № 15 варіанта № 4 розподілу земельної ділянки висновку експертів від 19 березня 2021 року                           № 23004/20-41/10496/10497/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (аркуш висновку № 38 з 73).
Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з виділенням в натурі його частки.
Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі                     24 808 грн. 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                             840,80 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 10 460,16 грн.
Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 10 460,16 грн. 
Рішення місцевий суд мотивував тим, що найбільш прийнятним, враховуючи майнові права та інтереси всіх сторін та сприяючи кожному з них використовувати приміщення за призначенням, що відповідає інтересам сторін та надає можливість нормального користування житловим будинком і надвірними будівлями, розподіл за варіантом № 4, запропонованим експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у висновку експертів від 19 березня 2021 року                                     № 23004/20-41/10496/10497/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи у цій справі.
Київський апеляційний суд постановою від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року в частині позовних вимог про виділ земельної ділянки скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про виділ в натурі частини земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про виділ в натурі частини земельної ділянки за варіантом № НОМЕР_1 , який позивачем не заявлявся.
Також апеляційний суд зазначив, що задоволення позовних вимог в частині виділу земельної ділянки в натурі у спосіб, який просить позивач, буде суттєво порушувати інтерес ОСОБА_3 щодо встановленого за погодженням між всіма співвласниками під час приватизації порядку користування земельною ділянкою.
Рішення місцевого суду оскаржувалося в апеляційному порядку лише в частині позовних вимог про виділ земельної ділянки, тому і переглядалося апеляційним судом тільки в цій частині.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги 
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Данилова Ю. В. у квітні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального прав, заявник просить скасувати постанову апеляційного суду повністю, а рішення суду першої інстанції в частині виділення ОСОБА_1 в натурі належні йому                        21,6/100 часток земельної ділянки відповідно до додатку № 4 до висновку експертів та ухвалити в цій частині нове рішення про виділення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки відповідно до додатку № 1 до висновку експертів.
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, але помилково виділив позивачу частину земельної ділянки відповідно до                           4 варіанта розподілу зі зміною ідеальних часток, однак таких вимог позивач не заявляв. Тобто суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції припустився помилки відмовляючи у задоволенні позовних вимог, оскільки в дійсності на зворотній стороні державного акта на право власності на землю міститься опис меж, в якому вказано з ким межує земельна ділянка ззовні, тобто вказані землекористувачі сусідніх земельних ділянок. Згідно з державним актом на право власності на землю, станом на час його виготовлення (20 травня 2011 року), співвласниками земельної ділянки були ОСОБА_2 - 28/100 часток, ОСОБА_3 - 49/100 часток та                        ОСОБА_5 - 23/100 часток.
У дійсності в державному акті не вказано з якої літери починається земельна ділянка кожного із співвласників. З точки «Г» до точки «Д» спірна земельна ділянка межувала з зовсім іншою земельною ділянкою, яка на той час перебувала на стадії оформлення на ОСОБА_5 з цільовим призначенням - сад-город.
Від точки «Б» до точки «В» - були міські землі, не надані у користування, від точки «В» до точки «Д» - землі загального користування (АДРЕСА_5 ), що підтверджується також договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04 квітня 2018 року.
Висновки про те, що ОСОБА_1 був обізнаний, що земельна ділянка, яка знаходилась у попереднього власника не мала виходу на АДРЕСА_5 спростовується показами попереднього власника земельної ділянки, а державний акт з планом та абрисом земельної ділянки не підтверджують правову позицію апеляційного суду.
Відповідно до вимог частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Але позивача позбавлено такої можливості, чим порушено його законні права та інтереси.
Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права, а саме частини першої статті 364 ЦК України у подібних правовідносинах.
  
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , у червні                        2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що позивач придбав частину будинку та земельної ділянки в ОСОБА_5 у 2018 році, на час її придбання було встановлено порядок користування між всіма власниками, який існував понад 30 років. Даний порядок користування було зафіксовано межовими знаками, а саме парканами, які були враховані при проведенні геодезичних робіт під час приватизації співвласниками в 2011 році, що підтверджується технічною документацією «внесення змін до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування земельної ділянки 79:491:072», де відображені межі ділянок. Між співвласниками на час приватизації було підписано акт про узгодження меж земельних ділянок.
З часу придбання позивач не проживав в будинку, здавав його в оренду, а згодом розпочав будівництво на земельній ділянці, яка знаходиться у спільній сумісній власності, без згоди інших співвласників.
Позивач намагається змінити фактичний порядок користування земельною ділянкою та позбавити її виходу на АДРЕСА_5 .
Згідно з доказами, які містяться у матеріалах справи, у фактичному користуванні попереднього власника земельної ділянки, яка перейшла у власність ОСОБА_1 , була земельна ділянка, яка розпочинається від поворотної точки і не має виходу на АДРЕСА_5 . Обраний позивачем варіант виділу № 1 не відповідає межам земельної ділянки, які погоджено між попереднім власником земельної ділянки, яку набув ОСОБА_1 у власність та іншими співвласниками.
Виділ позивачу земельної ділянки в натурі за варіантом поділу № 1 порушує право власності ОСОБА_3 , оскільки в такому разі необхідно перенести існуючий паркан в глибину її земельної ділянки.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 11 травня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Голосіївського районного суду міста Києва.
Справа № 752/1074/20 надійшла до Верховного Суду 30 травня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 30 серпня 2023 року зупинив касаційне провадження у цій справі до вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_3 .
Верховний Суд ухвалою від 29 січня 2024 року залучив до участі у справі ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поновив касаційне провадження у цій справі. 
Верховний Суд ухвалою від 25 березня 2024 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
02 січня 1991 року, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_7 від 20 листопада                 1990 року, було видано наказ № 5 по радгоспу «Хотівський» про виділ земельної ділянки в розмірі 0,10 га під купівлю-продаж частини житлового будинку                               ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 із присадибного фонду радгоспу.
На підставі рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 277/2346 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі                       м. Києва» з урахуванням документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, а саме наказу радгоспу «Хотівський» від 25 грудня 1990 року №№ 848, 848а та від 02 січня 1991 року № 5, земельну ділянку в розмірі 0,10 га по АДРЕСА_1 передано у спільну часткову власність ОСОБА_2 ,                            ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . 
На час передачі земельної ділянки у власність між ОСОБА_2 ,                          ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було погоджено межі користування земельною ділянкою.
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку                                      серії ЯЖ № 018933, виданим на підставі рішення Київської міської ради                               від 17 вересня 2009 року № 277/2346 та від 28 жовтня 2010 року № 206/5018, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 28/100 від 0,1000 га у межах згідно з планом на АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Також, в даному акті, окрім ОСОБА_2 зазначено список співвласників земельної ділянки, а саме: ОСОБА_3 , якій належить 49/100 часток земельної ділянки, та ОСОБА_5 , якій до укладення з ОСОБА_1 04 квітня 2018 року договору купівлі-продажу, належало 23/100 часток земельної ділянки.
На зворотній сторінці державного акта серії ЯЖ № 018933 відображено План меж земельної ділянки (кадастровий номер: 8000000000:79:491:0072), в якому зазначено опис меж земельної ділянки, зокрема, точки: А - ОСОБА_3 ,                              Б - міські землі, не надані у власність чи користування, В - землі загального користування (АДРЕСА_5), Г - ОСОБА_5 , Д - землі загального користування (проїзд), Е - ОСОБА_8 , Є - ОСОБА_2 . 
В 2011 році відбулися зміни до технічного звіту про встановлення зовнішніх меж землекористування земельної ділянки 79:491:072. До Витягу про внесення змін долучено План земельної ділянки з Описом меж.
Отже у фактичному користуванні ОСОБА_2 , до укладання з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, знаходилась земельна ділянка від поворотної точки, яка має різне зазначення на Планах, а саме як поворотна точка «Г», (відповідно до опису меж державного акта серії ЯЖ                             № 018933), та поворотна точка «Б» (відповідно до опису меж в плані земельної ділянки виданої ОСОБА_3 ).
На підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2018 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 набув у власність 23/100 часток у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: 8000000000:79:491:0072.
Вищевказаний житловий будинок є об`єктом права спільної часткової власності позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 січня                        2020 року № 196276247 ОСОБА_2 є власником 28/100 часток у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_3 - власником 41/100 часток у праві власності на цей житловий будинок.
На підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2018 року ОСОБА_5 продала, а позивач ОСОБА_1 набув у власність 23/100 часток у праві власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 січня                  2020 року № 196276247 ОСОБА_2 є власником 28/100 часток у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 - власником 41/100 часток у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до висновку експертів від 19 березня 2021 року                                                                          № 23004/20-41/10496/10497/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи у справі, експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз запропоновано чотири можливі варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками, ринкова вартість якої становить 1 771 979 грн, а ринкова вартість 1 кв. м земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15 березня 2021 року становить 1 772 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що запропоновані експертами варіанти                     № 1 та № 2 розподілу земельної ділянки передбачають накладення сервітуту                  площею 0,0014 га щодо земельної ділянки, яку пропонується виділити                     ОСОБА_2 , задля забезпечення під`їзду до житлового будинку співвласнику ОСОБА_3 . Проте, запропоновані експертами варіанти № 3 та № 4 розподілу земельної ділянки можливі без накладення вказаного сервітуту.
Також, за варіантом № 3 експертами запропоновано виділити співвласникам частки земельної ділянки з відступом від ідеальних часток та відповідною грошовою компенсацією, а саме: ОСОБА_1 - 0,0216 га (зменшено на 0,0014 га),                   ОСОБА_2 - 0,0284 га (збільшено на 0,0004 га), ОСОБА_3 - 0,0501 га (збільшено на 0,0011 га).
За варіантом № 4 експертами запропоновано виділити співвласникам частки земельної ділянки з відступом від ідеальних часток та відповідною грошовою компенсацією, а саме: ОСОБА_1 - 0,0216 га (зменшено на 0,0014 га),                  ОСОБА_2 - 0,0280 га (ідеальна частка), ОСОБА_3 - 0,0504 га (збільшено на 0,0014 га).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив виділити в натурі належну йому частку земельної ділянки, що є у спільній частковій власності за запропонованим експертом варіантом № 1.
Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами фактично існує спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо частини земельної ділянки довжиною 4,06 м, яка має вихід на АДРЕСА_5 , яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 , та зображена на плані державного акта серії ЯЖ № 018933 між поворотними токами «В» та «Г».
Крім того, апеляційним судом встановлено, що у фактичному користуванні попереднього співвласника земельної ділянки, яка перейшла у власність                           ОСОБА_1 , знаходиться земельна ділянка, яка розпочинається від поворотної точки і не має виходу на АДРЕСА_5 .
Додаток № 1 до висновку не містить абрису меж, а лише містить графічне зображення земельної ділянки та умовні позначення контурів земельних ділянок. Крім того, висновок щодо варіанту № 1, який викладений на 73 сторінці дослідження, не містить конкретного варіанту виділу, в ньому зазначено лише частки співвласників у спільній частковій власності, та такий висновок відсилає до додатку № 1, яке містить графічне зображення, та до дослідницької частини висновку.
За наслідками проведення експертизи експертами викладено висновок, який розміщено на 73 сторінці експертного дослідження, згідно з яким запропонований варіант №1  розподілу земельної ділянки викладено наступним змістом: «варіант розподілу земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до розміру часток: ОСОБА_1 - 23/100, ОСОБА_2 - 28/100, ОСОБА_3 - 49/100, наведений в додатку № 1 до висновку та детально описаний в Дослідницькій частині висновку».
В Додатку № 1, на який посилаються експерти міститься графічне зображення земельної ділянки.
Згідно з дослідницькою частиною висновку: «За даним варіантом пропонується виділити співвласникам земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток власності у домоволодінні (тобто в ідеальних частках): ОСОБА_1 - 0,0230 га, ОСОБА_2 - 0,0280 га,                     ОСОБА_3 - 0,0490 га. Межі земельної ділянки загальною площею 0,0230 га, яку пропонується виділити ОСОБА_1 в додатку № 1 до висновку зображені лініями червоного кольору і заштриховані крапками червоного кольору. Лінія розподілу зображена лінією рожевого кольору з номерами поворотних точок та промірами між ними (в метрах). Відстані від будівель та споруд зображені стрілками та цифрами (в метрах) чорного кольору. Фактичне користування житловими будинками, будівлями та спорудами позначено лініями коричневого кольору та позначено «КВ1», «Д».
На малюнку 1 наведено координати поворотних точок земельної ділянки та проміри між ними.
Запропонований експертом варіант № 1 виділу земельної ділянки відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 передбачає накладення сервітуту площею                     0,0014 га (14 кв. м) щодо земельної ділянки, яку пропонується виділити                     ОСОБА_1 .
У додатку № 1 до висновку даний сервітут зображено як заштрихований похилими лініями контур синього кольору.
На малюнку 2 наведено координати поворотних точок меж сервітуту та проміри між ними.
Межі земельної ділянки загальною площею 0,0280 га, яку пропонується виділити ОСОБА_2 в додатку № 1 до висновку зображені лініями синього кольору і заштриховані крапками синього кольору.
Лінія розподілу зображена лінією рожевого кольору з номерами поворотних точок та промірами між ними (в метрах).
Відстані від будівель та споруд зображені стрілками та цифрами (в метрах) чорного кольору.
Фактичне користування житловими будинками, будівлями та спорудами позначено лініями синього кольору та позначено «Г», «К», «З», «КВ2».
На малюнку З наведено координати поворотних точок земельної ділянки та проміри між ними.
Також, в даному варіанті розподілу під`їзд власників ( ОСОБА_3 ) до КВЗ буде реалізований у вигляді накладення сервітуту площею 0,0014 га (14 кв. м) щодо земельної ділянки, яку пропонується виділити ОСОБА_2 .
В Додатку № 1 до висновку даний сервітут зображено як заштрихований похилими лініями контур зеленого кольору.
На малюнку 4 наведено координати поворотних точок меж сервітуту та проміри між ними.
Межі земельної ділянки загальною площею 0,0490 га, яку пропонується виділити ОСОБА_3 в Додатку № 1 до висновку зображені лініями зеленого кольору і заштриховані крапками зеленого кольору.
Лінія розподілу зображена лінією рожевого кольору з номерами поворотних точок та промірами між ними (в метрах).
Відстані від будівель та споруд зображені стрілками та цифрами (в метрах) чорного кольору.
Фактичне користування житловим будинком, будівлями та спорудами позначено лініями синього кольору та позначено «Б», «В», «КВЗ».
На малюнку 5 наведено координати поворотних точок земельної ділянки та проміри між ними».
З аналізу дослідницької частини висновку апеляційним судом встановлено, що обраний позивачем варіант № 1 виділу земельної ділянки в натурі не відповідає межам земельної ділянки, які було погоджено між попереднім власником земельної ділянки, яку набув ОСОБА_1 у власність, та іншими співвласниками.
Більше того, виділ позивачу земельної ділянки в натурі за варіантом поділу № 1 порушує право власності відповідача ОСОБА_3 , оскільки в такому разі необхідно перенести існуючий паркан в глибину земельної ділянки ОСОБА_3 .
Купуючи частку земельної ділянки ОСОБА_1 був обізнаний, що земельна ділянка, яка знаходилася у попереднього власника не мала виходу на АДРЕСА_5 .
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
Отже, при вирішенні спору про виділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого виділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту виділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює виділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами першою та другої статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши принципи розумності, пропорційності та справедливості, а також висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи                         від 19 березня 2021 року № 23004/20-41/10496/10497/21-41, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням балансу інтересів сторін, виділивши ОСОБА_1 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, на АДРЕСА_1 , із зміною ідеальних часток відповідно до четвертого варіанта розподілу, запропонованого експертами.
Також суд першої інстанції правильно зазначив, що вказаний варіант розподілу є найбільш наближеним до розміру часток сторін у праві спільної часткової власності та передбачає найменший відступ від ідеальних часток, врахував майнові права та інтереси сторін, сприяючи кожному з них використовувати приміщення за призначенням, що відповідає інтересам сторін та надає можливість нормального користування житловим будинком і надвірними спорудами.
Висновок місцевого суду в цій частині узгоджується, зокрема із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 285/5070/20 (провадження № 61-13036св22). 
Крім того, Верховний Суд також вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що                      є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що                          є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.
У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними;                        в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.
Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.
Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.
Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Ці норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового врегулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває            у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно          з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (частина перша, четверта статті 88 ЗК України).
Установивши, що між сторонами виник спір щодо виділу земельної ділянки                        і в позасудовому порядку вирішити вказаний спір сторони не змогли, суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог дійшов загалом обґрунтованого висновку про можливість виділу спірної земельної ділянки.
Також місцевий суд припинив право спільної часткової власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га у зв`язку з її виділенням його частки в натурі.
Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах  Великої Палати Верховного Суду від  08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження                                        № 14-182цс21) та від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), … [окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту].
Враховуючи зазначені вище норми матеріального права, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду вказівка суду першої інстанції про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 є зайвою, оскільки при виділі право спільної часткової власності припиняється в силу закону.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 23 липня 2009 року у справі «Сутяжник проти росії» (заява № 8269/02, п.2) та від 31 липня 2008 року у справі «Проценко проти росії» (заява № 13151/04, п. 26) вказав про невиправданість відступу від принципу правової визначеності задля правового пуризму, а помилки повинні виправлятися лише ті, які мають фундаментальне значення.
Враховуючи зазначене, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в означеній частині.
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції в рішенні неправильно вказано частки, оскільки існує декілька правил щодо визначення часток у праві спільної часткової власності. 
Зокрема, такі правила наведені у розділі 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.
Частки співвласників визначаються арифметично та виражаються в простих правильних дробах (1/2, 5/7, 62/100 і т.д.).
Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 5019/592/12.
Однак, це не вплинуло на правильність вирішення спору і може бути усунено  шляхом виправлення описок відповідно до положень статті 269 ЦПК України.
Також, правильним є висновок місцевого суду про стягнення з                                         ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 24 808 грн, оскільки її частка в натурі після виділу стала більшою за ідеальну, а частка ОСОБА_1 - меншою, з таких підстав.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження                      № 61-29115сво18) вказала, що аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто, частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав.
Статті 364, 365 та 367 ЦК України містять різні способи захисту цивільних прав співвласників майна.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач порушує право про виділ спільного майна в натурі, тому в разі наявності варіанта виділу земельної ділянки, навіть із незначним відступом від ідеальної частки зі сплатою компенсації, відповідно до варіанта, який був оцінений судом першої інстанції як найдоцільніший, суд апеляційної інстанції не вирішив спір по суті, фактично залишивши права та обов`язки сторін без урегулювання. Рішення суду має остаточно вирішити спір по суті і захистити порушене право.
Верховний Суд не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, в тому числі і висновку експертизи, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). 
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, обравши четвертий варіант поділу земельної ділянки, який є найбільш прийнятним та наближеним до ідеальних часток власності.
Висновок апеляційного суду про те, що суд першої інстанції виділяючи ОСОБА_1 в натурі частину земельної ділянки за варіантом № НОМЕР_1 вийшов за межі позовних вимог є помилковим з таких підстав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.
Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно визначати правову підставу та предмет позову.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, остаточно просив виділити йому в натурі частину земельної ділянки за варіантом № НОМЕР_2 , який визначено у висновку експертів від 19 березня 2021 року, і, на його думку, буде відповідати ідеальній частці у праві власності на його земельну ділянку.
Отже, спір існує між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , щодо частини земельної ділянки, яка має вихід на АДРЕСА_5 та знаходиться у фактичному користуванні                  ОСОБА_4 .
Задля вирішення спору на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу у цій справі, за результатами проведення якої запропоновано чотири варіанти поділу спірної земельної ділянки.
Встановивши, що четвертий варіант поділу земельної ділянки є найбільш прийнятним з точки зору доцільності, наближений до ідеальних часток власності та потребує менше матеріальних витрат, а також виходячи з предмета позовних вимог та обставин у цій конкретній справі, суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог.
Апеляційний суд викладеного вище не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки предметом позову є виділ в натурі майна і суд не обмежений у виборі такого варіанта лише позицією позивача.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Згідно з статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та виділення ОСОБА_1 в натурі частини земельної ділянки за варіантом четвертим висновку експертів від 19 березня 2021 року                                       № 23004/20-41/10496/10497/21-41.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), … [встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів].
Постанова апеляційного суду про в частині вирішення позовних вимог про виділ земельної ділянки не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені повно, але апеляційним судом допущено помилку в застосуванні норм матеріального та процесуального права, судове рішення апеляційного суду відповідно до статті 413 ЦПК України, підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.  
Рішення суду першої інстанції в частині виділення в натурі частини житлового будинку в апеляційному порядку не переглядалося, тому не може бути предметом перегляду Верховним Судом.
 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки позов про виділ у натурі частини земельної ділянки задоволено, тому сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 3 224,20 грн слід стягнути з  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на його користь, тобто по 1 612,10 грн з кожного.

 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , про виділ у натурі частини земельної ділянки скасувати та залишити в силі в означеній частині рішення Голосіївського  районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4  на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг по 1 612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 10 копійок з кожної.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідачІ. В. Литвиненко    Судді:А. І. Грушицький     Є. В. Петров    В. В. Пророк   О. М. Ситнік |