П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  686/601/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приступа Д.І.   
Суддя-доповідач -  Мойсюк М.І   
04 квітня 2024 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мойсюка М.І 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 
за участю:
позивача - Мазура О. В.      
секретаря судового засідання: Смілянець А. Е., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Резніка Сергія Костянтиновича про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Резніка Сергія Костянтиновича про скасування постанови.
В обґрунтування посилався на те, що 5 січня 2023 року інспектор 1 батальйону 2 роти старший лейтенант поліції УПП в Хмельницькій області Резнік С.К. виніс постанову серії ЕАР №6373485 (далі - оскаржувана постанова відповідача), якою позивача  притягнув до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та наклав штраф в розмірі 340 гривень. Згідно з оскаржуваною постановою, 5 січня 2023 року о 22:00 годині позивач керуючи автомобілем марки OPEL VECTRA ВХ6333АХ в районі вулиці Гарнізонна 4/1 у місті Хмельницький  здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу (далі - ТС) на проїзній частині у другому ряду, чим порушив п. 15.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306  (далі-ПДР).
Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною, ОСОБА_1 просив про задоволення прозову. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 5 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив в апеляційному порядку позивач та посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове, яким  позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі обставини по справі, рішення суду є немотивоване, відсутня оцінка усіх аргументів позивача та посилання на норми законодавства. ОСОБА_1 вважає, що місце для стоянки ТЗ не входить до проїзної частини, а тому у даному випадку ним не було порушено п. 15.4 ПДР, а відповідно відсутня адміністративна відповідальність. Окрім цього позивач вважає, що відповідач порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності.  
В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився у запереченнях вважаючи, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції встановив і правильно виходив з того, що відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень в галузі забезпечення безпеки дорожнього руху діяв відповідно до закону, а притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону. 
Судом першої інстанції встановлено і зазначене вбачається з матеріалів справи, що відповідно до постанови серії ЕАР №6373485 позивач керуючи транспортним засобом OPEL VECTRA НОМЕР_1 , 5 січня 2023року о 22:00 годині в районі вулиці Гарнізонна 4/1 у місті Хмельницький здійснив зупинку (стоянку) ТЗ на проїзній частині в другому ряду, чим порушив п. 15.4 ПДР (порушення правил стоянки, розміщення Т3 на проїзній частині в два і більше ряди). За наслідками цього порушення   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.
Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши дотримання судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, встановлення фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 “Про дорожній рух” встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п.1.3., 1.1, 1.9 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За змістом п.15.4 ПДР України, транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.
Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками-тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Закон України "Про Національну поліцію" встановлює, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України - частина перша статті 8.
У п. 8 частини першої статті 23 зазначеного Закону закріплено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП.
Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі – Інструкція №1395) передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.
Враховуючи наведені норми закону колегія суддів вважає, що у посадової особи не було обов`язку щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому суд відхиляє доводи апелянта щодо порушення його прав відмовою скласти протокол. 
Безпідставними також є і доводи ОСОБА_1 щодо нероз`яснення йому прав, визначених статтею 268 КУпАП, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи - фіксацією з нагрудних камер працівників поліції в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення.
В ході розгляду справи в суді першої і апеляційної інстанцій позивач не надав жодного додаткового доказу на спростування доводів відповідача що скоєння правопорушення, а відповідно наявність обмеження прав в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.
А тому наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи про порушення процесуальних прав не можуть слугувати підставами для скасування судового рішення. 
Також відповідно до п.1 розділу ІІІ Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Так, нормами вказаної статті передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови,  5 січня 2023 року о 22:00 годині ОСОБА_1 в районі вулиці Гарнізонна 4/1 у місті Хмельницький здійснив зупинку (стоянку) ТЗ на проїзній частині в другому ряду, чим порушив п. 15.4 ПДР.
Зазначені в постанові обставини зафіксовано на камери відеозапису працівників поліції 475199, 475019, які додані до матеріалів справи.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:                             1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію отриману за допомогою відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення і зазначене у розумінні статті 251 КУпАП є доказами по справі.
Позивач не заперечує факт зупинки (стоянки) ТЗ відповідно до зазначених у оскаржуваній постанові обставин при цьому зазначає, що рухаючись вулицею на власному транспортному засобі здійснив стоянку, з метою зняття коштів у банкоматі, біля стоянки для транспортних засобів, яка межує з проїзною частиною. Оскільки на стоянці  вільних місць не було, тому він зупинив автомобіль на краю проїзної частини під`їхавши якомога ближче до автомобілів, які стояли на стоянці. Його транспортний засіб не заважав руху автомобілів по проїзній частині, оскільки відстань до роздільної смуги становила біля 3,2 метра. До того ж на даній стоянці не визначений спосіб поставлення ТЗ на стоянку.
На думку позивача він здійснив зупинку/стоянку транспортного засобу у першому ряді проїзної частини, оскільки кишеня для паркування не є проїзною частиною. 
Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, відеозапису нагрудних камер поліції, дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом по вулиці Гарнізонна в місті Хмельницький, що ОСОБА_1 здійснив зупинку/стоянку транспортного засобу за автомобілями, які були поставлені на стоянку перпендикулярно до проїзної частини. Зазначена дорога не містить явного розмежування між місцем для стоянки та проїзною частиною.
Відповідно до положень п. 1.10 ПДР автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій).
Згідно з визначенням у цьому пункті ПДР проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.
Край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) - видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки.
Враховуючи зазначені визначення законом терміни, місце для стоянки ТЗ є частиною проїзної частини дороги, оскільки тротуар проходить поза її межами, яка від проїзної частини не відділена та має однорідне дорожнє полотно. 
Отже доводи позивача, що місце для стоянки не входить до складу проїзної частини є необґрунтованим. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що позивач порушив п. 15.4 ПДР, здійснивши зупинку/стоянку транспортного засобу у другому ряді проїзної частини (першим рядом проїзної частини є місце для стоянки).
Також колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на практику Верховного Суду у справах №338/855/17 та №338/1/17, оскільки обставини у справі, що розглядається відрізняються від обставин справ, які були предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому і потребують зібрання та дослідження різного складу та об`єму доказів.  
Частиною першою статті 77 КАС України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої  статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими обставинами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
Разом з тим в ході розгляду справи в суді першої і апеляційної інстанцій позивач не  надав будь-яких належних та допустимих доказів відсутності вини у скоєні правопорушення.
Позивач фактично визнає факт зупинки ТЗ відповідно до обставин оскаржуваної постанови, оцінюючи їх як відсутність правопорушення, неправильно трактуючи положення приписів п.15.4 ПДР України і частини першої статті 122 КУпАП.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про відсутність складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП. 
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги  висновки суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
Не може бути скасоване правильно по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Згідно з п. 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Мойсюк М.І	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.