КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 756/12185/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7744/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

 21 червня 2024 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів:  Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ІНФОРМАЦІЯ_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року у складі судді Марфіної Н.В., 
у цивільній справі за позовом Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно нарахованих та виплачених коштів,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2022 року Міністерство оборони України (надалі МО України), ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі  ІНФОРМАЦІЯ_4 ) звернулися у суд із позовом до відповідача про стягнення безпідставно нарахованих і виплачених йому коштів, у сумі 223 600 грн.
 
Вимоги обґрунтовували тим, що відповідач у період 28.10.1984 - 16.10.1986 проходив строкову військову службу.
 
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2016 у справі №756/1004/16-а з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2016 зобов`язано МО України призначити та виплатити ОСОБА_1   одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи. На виконання рішення суду 10.12.2016 відповідачу було перераховано  одноразову грошову допомогу в розмірі 223 600 грн.
 
Проте постановою Верховного Суду від 19.12.2019 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірними дії Міністерства оброни України щодо повернення без розгляду заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 прийняти відповідне рішення.
 
Вважали, що підстава, на якій відповідач набув кошти,  виплачені йому не добровільно, на виконання рішення суду, в подальшому скасованого, а тому на підставі положень ст.ст. 1212, 1215 ЦК України просили стягнути з ОСОБА_1 перераховані йому кошти. 
 
Установлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2023 у відкритті провадження у справі відмовлено з посиланням на те, що заявлений спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 02.08.2023 ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023року у задоволенні позову відмовлено.
 
В апеляційних скаргах позивачі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати оскаржуване рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
 
Апеляційні скарги за змістом мають подібне обґрунтування та зводяться до незгоди з висновками районного суду про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
 
Вивчивши матеріали справи та  доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до  наступного.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що    грошові кошти відповідачу було виплачено на виконання судового рішення, в подальшу скасованого, а тому  їх повернення за наведених підстав врегульовано не вимогами ст.ст.1212, 1215 ЦК України,  а інститутом про поворот виконання рішення,  що свідчить про неправильно обраний позивачами спосіб захисту. 
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.
 
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2016 у справі №756/1004/16-а визнано дії МО України протиправними й зобов`язано МО України  призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2016 постанову Оболонського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року скасовано й визнано протиправними дії МО України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
 
Зобов`язано МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби,   у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
 
Установлено, що  судове рішення виконано, ОСОБА_1 нараховано та виплачено  одноразову грошову допомогу в сумі 223 600 грн.
 
Разом з цим, постановою Верховного Суду від 19.12.2019 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року та постанову Оболонського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року скасовано й по справі  ухвалено нове рішення, яким визнано неправомірними дії МО України щодо повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
 
Зобов`язано МО України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення згідно з Порядком №975, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року.
 
Отже, матеріалами справи доведено, що судові рішення про стягнення на користь ОСОБА_1   одноразової грошової допомоги, в сумі 223 000 грн скасовано, а тому   повернення грошових коштів перерахованих на виконання у подальшому скасованого рішення суду підлягає до вирішення з урахуванням положень процесуального права, яким врегульовано це питання.
 
Апеляційний суд визнає хибними посилання скаржників на статтю 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка визначає випадки, коли безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, враховуючи наступне.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2019 у справі №569/15646/16-ц дійшла наступних висновків: «Поворот виконання рішення це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.
 
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №3-рп/2011 поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.
 
Відповідно до статті 265 КАС України (у редакції, чинній на час подання позову до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його нечинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі (частина перша цієї статті).
 
У випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання (частина друга вказаної статті).
 
Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, у якому знаходиться справа. Заяву про поворот виконання може бути подано протягом одного року з дня виникнення підстав для повороту виконання (частина третя названої статті).
 
За змістом указаної статті КАС України, якщо обов`язок щодо вирішення питання про поворот виконання судового рішення не був виконаний судом апеляційної чи касаційної інстанції, відповідач вправі в межах річного строку звернутися до суду, у якому перебуває справа, із заявою про поворот виконання рішення. При цьому, відлік строку починає обраховуватись з моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким відмовлено в задоволенні позову, чи задоволено позовні вимоги у меншому розмірі, чи закрито провадження у справі, чи залишено заяву без розгляду.
 
Статтею 266 КАС України (у зазначеній редакції) установлено, що поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також постанови про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
 
Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.
 
Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша).
Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга).
 
Положення цієї статті застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя вказаної статті).
 
Разом з цим відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
 
У справі, що розглядається, відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду.
 
Крім того, не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, у той час як вказана сума коштів виплачена позивачем відповідачу не добровільно, а на виконання судового рішення, яке у подальшому скасовано.
 
Поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.
 
Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом.
 
Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права.
 
Тлумачення статті 1215 ЦК України свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення. Схожий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18)».
 
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у  постанові від 22.03.2023року у справі № 592/12956/21.
 
За таких обставин апеляційний суд відхиляє твердження  поданих по справі апеляційних скарг про врегулювання спірного  питання положеннями си.ст.1212, 1215 ЦК України.
 
МО України сплачено відповідачу грошові кошти не безпідставно, а на підставі  судового рішення, скасованого у подальшому  в касаційному порядку, а тому питання їх повернення  врегульовано поворотом виконання рішення, а не новим позовом.
 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
 
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
 
Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
 
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Установлено, що позивачем сплачено ОСОБА_1 грошові кошти на виконання рішення суду, ухваленого у відповідності до положень КАС України, тому й питання, пов`язані з їх поверненням, врегульовано вимогами згаданого Кодексу.
 
Колегія суддів, переглядаючи справу в апеляційному порядку, враховує обставини справи та зміст ухвали Київського апеляційного суду від 02.08.2023 й вважає обґрунтованими висновки районного суду про відсутність підстав до задоволення позову, з зазначенням про те, що питання повороту виконання рішення  підлягає до вирішення судом  адміністративної юрисдикції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
 
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також з урахуванням висновків, викладених апеляційним судом у постанові від 02.08.2023, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив й ухвалив  законне й обґрунтоване рішення.
 
За таких обставин, подані по справі апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року      залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття й касаційному оскарженню  не підлягає.

Суддя-доповідач:                 

Судді: