УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/3039/23 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О.О. 
Категорія 116 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,
за участю секретаря судового засідання                 Нестерчук М.Д.
  розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Житомирі цивільну справу №289/3039/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Радомишльська міська рада Житомирської області про встановлення факту розташування житлового будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. в м. Радомишлі,
в с т а н о в и в :
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у якій просила встановити юридичний факт розташування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована тим, що житловий будинок належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.11.2003 Радомишльською державною нотаріальною конторою її батьку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.05.2022 визнано за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . З метою реалізації вказаного судового рішення вона звернулася до ФОП ОСОБА_3 для виготовлення проектно-технічної документації на присадибну земельну ділянку на якій розташований успадкований будинок, однак була виявлена розбіжність у адресі місцезнаходження житлового будинку. Зокрема, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за №1-1784 виданого Радомишльською нотаріальною конторою 01.11.2003 житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 . Вказана адреса житлового будинку зазначається в технічному паспорті, натомість станом на сьогодні правильна адреса розташування спадкового будинку: АДРЕСА_1 . Такі зміни в адресі зазначеного будинку сталися через допущені помилки у словнику Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи у списках вулиць і провулках м. Радомишль, про що вказується у рішенні комітету Радомишльської міської ради №179 від 12.10.2011 року. Вказувала, що іншим чином, крім встановлення вказаного факту у судовому порядку вона не має можливості оформити спадкові права після смерті батька.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву. На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що судове рішення не є законним та обґрунтованим винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у відповідності до п. п.1, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення фактів, що мають юридичне значення передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало юридичної сили, є обов`язковим для органів, що реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Вказані судом першої інстанції підстави відмови у задоволенні заяви суперечать вказаним нормам права. Вирішуючи подану заяву по суті і постановляючи вказане рішення, суд не звернув увагу, не дав юридичної оцінки тому факту, що мною вживалися заходи до встановлення вказаного факту у позасудовому порядку. З цього приводу заявником до заяви подавалися відповідні документи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки встановлення факту розташування будинку за адресою, іншою ніж вказано у рішенні суду про визнання права власності на цей будинок по своїй суті є переглядом судового рішення, яким повністю задоволені вимоги заявника на підставі поданого нею позову і доказів та визнано право власності на нерухоме майно за адресою, що зазначалась у позові.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2003 ОСОБА_2 належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.05.2022 у справі №289/2141/18 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради від 12.10.2011 №179 у зв`язку з допущеною помилкою в словнику Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, у віднесенні провулка Колгоспний та вулиць Польова, Центральна до списку вулиць та провулків м. Радомишль, а фактично дані вулиць та провулок знаходиться в с. Глухів Перший, вирішено виключити зі списку словника Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України м. Радомишль провулок Колгоспний та вулиці Польова, Центральна та включити до с. Глухів Перший.
Листом від 24.11.2023 ФОП ОСОБА_3 повідомлено ОСОБА_1 про те, що з наданих нею документів щодо виготовлення технічної документації із землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено розбіжності відносно місцезнаходження житлового будинку, який належав померлому ОСОБА_2 , тому рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту місцезнаходження житлового будинку.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі №641/5187/20.
Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту розташування житлового будинку слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Як зазначалося вище, рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.05.2022 у справі №289/2141/18 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. 
А відтак встановлення факту розташування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що вказує позивачка у позові, не буде підставою  для виготовлення проектно-технічної документації на присадибну земельну ділянку на якій розташований успадкований будинок,  оскільки рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.05.2022 у справі №289/2141/18 за нею визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане рішення набрало законної сили 18.06.2022 року.
З огляду на наведене вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. 
Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та ухвалив законне судове рішення.
З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складання повного судового рішення 30 травня 2024 року.

Головуючий 

Судді