Єдиний унікальний номер справи 761/882/22
Провадження №22-ц/824/3133/2024

 
П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

              05 квітня  2024 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок вчиненого 09.01.2019 року ДТП, яке відбулось з вини відповідача, позивач поніс майнову шкоду, сплативши суму страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі як її страховик. 
На підставі викладеного просив суд стягнути з  відповідача  витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 13405,33 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Просто-страхування» витрати, пов`язані з оплатою судового збору, та витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в двох інстанціях.
Свої вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції неправильно тлумачив визначення таких  понять як «вартість відновлювального ремонту», «матеріальний збиток», фізичний знос» та «ліміт відповідальності». Вказує, що АТ «Просто-страхування» сплатило страхове відшкодування за відновлювальний ремонт, тому має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди 39 344, 20 грн (відновлювальний ремонт) і страховою виплатою 25 938, 87 грн  (матеріальний збиток), який було сплачено ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна».
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
В ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 09.01.2019 року о 18:35 год. в м. Києві по вул. Грушевського, буд. 1, керуючи автомобілем марки «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. 13.1 ПДР України, а саме: не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Вольваген», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду. В результаті  дорожньо-транспортної  пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні  правопорушення, передбаченого  ст.124 КУпАП та застосовано  адміністративне стягнення  у вигляді  штрафу  на користь держави у розмірі 340,00 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_2 .
Між ОСОБА_2 та ПрАТ «Просто-страхування» 27.09.2018 р. було укладено договір страхування серії PKS № 1801528 майнових інтересів власника автомобіля «Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 .
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , власника автомобіля «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована договором обов`язкового страхування в ПрАТ «ПЗУ Україна» за полісом серії АМ №7704830.
Відповідно до Звіту № 134188 про  визначення вартості  матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 20.02.2019 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 складає 25938,87 грн., вартість відновлювального ремонту складає 35 701, 56 грн
Відповідно до ремонтної калькуляції №134188 від 10.01.2019 року загальна вартість ремонту з ПДВ після вирахування становить 39 344, 20 грн.
Відповідно до №123038128 від 10.01.2019 року, виданого  ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту складає 32786,83 грн., а  у графі - всього зазначено  39 344, 20 грн.
Відповідно до страхового акту № 134188 від 21 січня 2019 року ПрАТ «Просто-страхування» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 39 344, 20 грн., що підтверджується  платіжним дорученням № 1291 від 22.01.2019 року.
Листом від 18.07.2019 року ПрАТ «ПЗУ Україна» повідомила ПрАТ «Просто-страхування» про те, що  страхове відшкодування  у розмірі 25 938, 87 грн  буде перераховано протягом 5  робочих днів з моменту прийняття рішення  про виплату.
09.01.2019 року ПрАТ «Просто-страхування» звернулася до ОСОБА_1 з претензію на суму 13 405 грн.
Суд першої інстанції, відмовляючи  в задоволенні позовних вимог позивача, зазначив що страховою компанією винної у ДТП особи не було виплачено суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності (не було вичерпано ліміт відповідальності страховика). Також суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо виконання вказаних відновлювальних робіт, після їх сплати (акт прийому-передачі, тощо), які є підтвердженням характеристики фактичного виконання робіт. Також суд зазначив, що оплачена позивачем сума за платіжним дорученням №1291 не є фактичними витратами у розумінні ст. 1194 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з`ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом цього Закону (статті 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Отже, обсяг відповідальності страховика винної в ДТП особи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону, згідно пункту 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, страховик (ПрАТ СК «ПЗУ Україна») за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому Законом.
За приписами статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно пункту 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), відновлювальний ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.
Верховний Суд в постанові від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 при застосуванні вказаних вище норм матеріального висловив наступний правовий висновок: якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №910/386716 та від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.
З матеріалів справи вбачається, що пошкоджений автомобіль «Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 2011 року випуску, а ДТП відбулося 09 січня 2019 року. Тобто, на момент ДТП даний автомобіль перебував в експлуатації понад 8 років.
Крім того, як вже вказувалося вище, згідно Звіту №134188 від 20.02.2020 року, при визначенні оцінювачем вартості відновлювального ремонту автомобіля «Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу становить 0,3885.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до вказаного Звіту становить 35 701, 56 грн .Матеріальний збиток заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2   станом  на 09.01.2019 року  дорівнює 25 938, 87 грн.
Водночас, з матеріалів справи убачається, що страхова компанія ПрАТ «Просто-страхування» здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 на підставі ремонтної  калькуляції  №134188 від  10.01.2019 року  на загальну суму 39 344, 30 грн.
Колегія суддів не погоджується в  вказаною сумою вартості ремонту, та зазначає, позивачу, який виплатив потерпілій в ДТП особі за договором добровільного страхування завдану шкоду, не виплаченою залишається сума страхового відшкодування в розмірі 9 762, 69  грн (35 701, 56 - 25 938, 87 грн).
За приписами статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як вбачається з матеріалів справи, розмір завданої шкоди є меншим ліміту страхування. Проте, системний аналіз Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема статті 22, та ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики приводить до висновку, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі законодавчих обмежень, щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Згідно правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виникає обов`язку з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №227/2996/16-ц зазначив: «Аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, страховик відповідальної особи, яка винна в ДТП, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України !Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків!.
Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц, від 13.06.2019 у справі №587/1080/16, від 17.10.2019 у справі №370/2787/18, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18 та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17.
Таким чином, різниця між виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого в ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахування фізичного зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу та франшизою.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахування фізичного зносу, на підставі ст. 1194 ЦК України повинна відшкодувати особа, яка завдала збитків, ОСОБА_1 .
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а також не взяв до уваги положення ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та як наслідок дійшов помилкового висновку, що витрати, понесені позивачем на виплату страхового відшкодування потерпілій особі, покладаються на страховика відповідача в межах суми ліміту відповідальності.
Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини та не врахування правових висновків Верховного Суду, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.
Що стосується правничої допомоги, то позивачем у апеляційній скарзі було зазначено, що  попередні витрати на  правничу допомогу суді становлять 5000,00 грн, та не є  кінцевими.
До апеляційної скарги позивачем долучено копію договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020 року відповідно до якого АТ «Просто - страхування» та адвокатське бюро «Синюк та партнери» уклади вказаний договір про надання правової  допомоги, а також  ордер  про  надання правничої  (правової) допомоги від  23.01.2023 року.
21 лютого 2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відшкодування  фактичних судових витрат скаржника. Вказана заява містить додатки: рахунок -фактуру №3 від 01 лютого 2023 року, відповідно до якої оплата юридичних  послуг відповідно  до договору №1 від 02.01.2020 року становить 65 000, 00 грн, платіжне доручення  №3844 від 01 лютого 2023 року, відповідно до якого ПрАТ «Просто страхування» сплатило отримувачу АБ «Синюк  та партнери» суму 65 000, 00 грн, та копію акту виконаних  робіт від 10.02.2023 року.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог  ч.3 ст.137 ЦПК  України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи падає  детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних  адвокатом, та здійснених  ним  витрат,  необхідних для надання правничої допомоги.
Вказані додатки не місять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на суму 65 000, 00 грн, тому колегія суддів не погоджується із зазначеними позивачем витратами  на правничу допомогу.
Окрім зазначеного, у відповідності до положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Як вже було зазначено, в апеляційній скарзі апелянт анонсував попередній розмір витрат на правничу допомогу у 5 000 грн.
Згідно положень ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Оскільки апелянт належним чином не обґрунтував поважності причин, у зв`язку з якими він не міг передбачити реальні витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає саме анонсований в апеляційній скарзі розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки  позовні вимоги  позивача задоволені  частково, з відповідача  підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1117,97 грн. 
Враховуючи те, що вирішуючи спір, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то в силу ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про  часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» - задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» страхове відшкодування в розмірі 9 762 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят дві грн), 69 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» витрати зі сплати судового збору в сумі 1 117 (одна тисяча сто сімнадцять  грн) 97 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» витрати на правничу допомогу у розмірі 5, 000 (п`ять тисяч), 00 грн.
У решті позовних  вимог відмовити.
 
Інформація про сторін: 
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», код ЄДРПОУ: 24745673, адреса: 04050 м. Київ, вул. Герцена, 10.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                               С.О. Журба

Судді:                                                                                                          Т.О. Писана

                                                                                                                     К.П. Приходько