Справа № 159/7774/23 	Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І. 	
Провадження № 22-ц/802/651/24  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 червня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді   Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда–Ф»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від  12 квітня 2024 року,

                                            В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі – ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. 
Позов обґрунтований тим, що 30 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (далі – ТОВ«ФК «Форза»)та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210440043 на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована  ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором) Заяви-формуляра про акцептування оферти від 30 квітня 2021 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Вказав, що кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору позики, натомість відповідач не повернув отримані кошти, а також проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість за договором позики. Зазначив, що 30 листопада 2021 року право вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту  перейшло від ТОВ «ФК «Форза» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за відповідним договором факторингу. Станом на 20 грудня 2024 року заборгованість  ОСОБА_1 за договором позики становить 20949,13 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 5029 грн; заборгованість по відсотках – 1674,72 грн; заборгованість по прострочених відсотках за користування –  14245,41 грн; заборгованість за пенею – 0,00 грн. 
Просив стягнути з  ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту  №000210440043 від 30 квітня 2021 року, у розмірі 20949  грн. 13 коп., з яких 5029 грн заборгованість за тілом кредиту, 1674  грн 72 коп заборгованість за відсотками, 14245 грн. 41 коп. заборгованість по прострочених відсотках за користування.
Також просить стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2147 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 12 квітня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" заборгованість за кредитним договором №000210440043 від 30 квітня 2021 року, у розмірі 20949 грн .13 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" судові витрати, у розмірі 5147 грн 20 коп, які складаються з судового збору у розмірі 2147  грн. 20 коп., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Відповідач ОСОБА_1 , через свого представника, подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими і такими, що не підлягають до задоволення. Просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачем ОСОБА_1   в електронній формі 30 квітня 2021 року укладено кредитний договір № 000210440043. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 5029 грн, поточний/картковий рахунок № НОМЕР_1 вказаний відповідачем при оформленні договору.
На умовах договору позики (п. п. 1.6) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 5029 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 17.05.2021 року, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 0,0185 %, від суми кредиту за кожен день користування кредитом (базова процентна ставка),  а у разі неповернення коштів після закінчення строку пролонгації - 2,5% в день (п. 5.9).
30 листопада 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20211130-Ф/1, відповідно до умов якого до позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги на суму 6703,72 грн., з яких  5029 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1674,72 грн. - сума заборгованості за відсотками, до відповідача за кредитним договором № 000210440043 від 30 квітня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 листопада 2021 року.  
З виписки з особового рахунку відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" стверджується про невиконання ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору – не повернуто 6703,72 грн, з яких 5029 грн – заборгованість по тілу кредиту, 1674,72 грн – заборгованість по відсоткам. Відповідачу також нараховано прострочені відсотки за користування кредитом в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 14245,41 грн за період з 01 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. На поштову адресу боржника було 06 грудня 2021 року відправлено повідомлення про зміну кредитора і вимогу про погашення заборгованості. Будь-які належні докази про погашення відповідачем частково або у повному обсязі заборгованості за Договором позики у матеріалах справи відсутні.
Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді .
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір позики між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачем  ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на вебсайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання позики. Позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс коду, який використано для підтвердження підписання договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Після укладення 30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Договору факторингу № 20211130-Ф/1, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210440043 та вимогу, у якій просив негайно сплатити заборгованість по кредиту в  розмірі 6703,72 грн у строк до 06  січня 2022 року за поданими реквізитами. Суд апеляційної інстанції розцінює вказане вище повідомлення, як вимогу нового кредитора сплатити заборгованість по договору.
Доводи скарги відповідача про те, що будь-яких договорів із позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» він не укладав, не спростовує того факту, що Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210440043 від 30 квітня 2021 року був укладений між ТОВ «ФК «Форза» (первісним кредитором) та відповідачем ОСОБА_1 .. Будь-яких доказів на спростування цієї обставини відповідач ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду не подав. Відповідач був вільним в укладенні зазначеного договору та був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронним підписом відповідні документи. 
Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
До позивача перейшло право вимоги до відповідача від ТОВ «ФК «Форза» за кредитним договором і він має право на пред`явлення позову. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано правового обґрунтування договору про відступлення права вимоги, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, які суд досліджував. Окрім того відповідачем не спростовано презумпцію правомірності договору факторингу та такий в судовому порядку не був визнаний недійсним.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі № 775/7704/15 від 23 січня 2018 року), колегія суддів здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до умов п. п. 1.6.2, 1.6.3, 1.6.9, 1.6.10, 1.7 Договору, строк дії Договору становить 18 днів, з 30 квітня 2021 року по 17 травня 2021 року;  орієнтовна вартість кредиту складає 6703,72  грн, з яких: 5029 гривень тіло кредиту та 1674,72 відсотки за користування кредитом. 
Відповідно до п. 5.9 Договорів про надання позики після закінчення строку, на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2,5% в день відповідно до статті 625 ЦК України до повного розрахунку за Договором.
Звертаючись до суду, позивач, окрім заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту по тілу кредиту в розмірі 5029,00 грн та заборгованості по відсотках – 1672,72 грн, також просив про стягнення заборгованості по прострочених відсотках –  14245,41 грн, які нараховані за період з 01 грудня 2021 року по 23 лютого 2023 року із застосуванням відсоткової ставки 2,5 % на день, що обумовлено п. 5.9 Договору.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У пунктах 15,18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Крім того, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по прострочених відсотках в розмірі 14245,41 гривень за період з 01 грудня 2021 року по 23 грудня 2022 року, нараховувались відповідно до ст. 625 ЦПК України, а відтак не можуть бути стягнуті з відповідача оскільки такий  звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, під час дії карантину (дія карантину припинилась 01 липня 2023 року).
Таким чином, з відповідача в користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» необхідно стягнути заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210440043 в розмірі 6703,72 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту –  5029,00 грн, заборгованість по відсотках – 1674,72 грн, які були передбачені умовами договору та відповідачем не подано беззаперечних доказів того, що ним здійснювалось будь - яке погашення такої заборгованості.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено частково (31,99%), вимоги апеляційної скарги задоволено на 68,01%. Позивачем сплачено 2147,20 грн судового збору за подання позовної заяви, відповідачем – 3220,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги. У зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги, з відповідача  на користь позивача належить до стягнення 686,89 грн судового збору, а з позивача в користь відповідача – 2190,47 грн. Апеляційна скарга не містить заперечень щодо визначеного судом першої інстанції розміру витрат позивача, понесених ним на професійну правничу допомогу (3000 грн), тому колегія суддів залишає рішення суду в цій частині без змін. 
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Ратнівського  районного суду Волинської області від 12 квітня 2024 року, в частині задоволених позовних вимог та стягнення судового збору, скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697) заборгованість за договором позики № 000210440043 від 30 квітня 2021 року в розмірі 6703,72 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697)  686, 89 гривень судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697)  в користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2190,47  гривень судового збору за подання апеляційної скарги. 
Рішення суду, в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрат на професійну правничу допомогу, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий  - суддя 

Судді