ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)                                              
 
29 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 509/3994/19
провадження № 61-11586св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - Міністерство аграрної політики та продовольства України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч Віти Миколаївни про ухвалення додаткового рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та визнання права власності на житлові приміщення, господарські будівлі та споруди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовної заяви
У липні 2019 року до суду звернулась ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просила:
- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо неприйняття рішення про приватизацію державного житла, у якому проживають позивачі, та ненадання вичерпної відповіді з питання приватизації - протиправною;
- визнати за позивачами у порядку приватизації право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року позов задоволено.
Визнано бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо неприйняття рішення про приватизацію державного житла, у якому проживають позивачі, та ненадання їм вичерпної відповіді з питання приватизації протиправною.
Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку приватизації право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з приміщень, господарських будівель та споруд, що становить 1170/10000 частини всього житлового будинку, та яка знаходиться у вказаному буднику за адресою: АДРЕСА_3 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України задоволено частково. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року змінено в частині мотивування (доповнено). В іншій частині рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року касаційну скаргу представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч В. М. задоволено частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 року скасовано в частині вирішення позову про визнання права власності на квартиру у порядку приватизації, ухвалено в цій частині нове рішення.
Відмовлено у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку приватизації право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з приміщень: літ. «а1» - прибудова 2-1 коридор 
3,2 кв. м; 2-2 санвузол 5,6 кв. м; літ. «а» - прибудова 2-3 коридор 7,3 кв. м; 2-4 житлова 10,1 кв. м; з літ. «А» - житловий будинок 2-5 житлова кімната 16,8 кв. м, загальною площею 43,0 кв. м, житловою площею 26,9 кв. м, господарських будівель та споруд: літ. «В» - гараж, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Е» - альтанка, літ. «Ж» - навіс, літ. «З» - сарай, літ. «И» сарай, літ. «І» сарай, літ. «К» - сарай, що становить 1170/10000 частини всього житлового будинку під літ «А», та яка знаходиться у вказаному буднику під АДРЕСА_4 .
В іншій частинірішення Овідіопольського районного суду Одеської області 
від 21 липня 2020 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 рокузалишено без змін.
 
Короткий зміст вимог заяви про ухвалення додаткового рішення 
 
У квітні 2024 року до Верховного Суду надійшла заява представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч В. М. про ухвалення додаткового рішення суду.
 
Заява мотивована тим, що Верховний Суд під час касаційного перегляду справи не здійснив розподіл судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи.
 
Так, у зв`язку із розглядом справи Мінагрополітики понесло судові витрати, що складаються зі сплати судового збору, який підтверджується платіжними дорученнями № 203 від 23 вересня 2021 року на суму 4 425,00 грн та №420 
від 04 серпня 2023 року на суму 5 902,00 грн.
 
Також, у заяві містяться заперечення на відзив представника позивачки на касаційну скаргу щодо стягнення з Мінагрополітики на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, у сумі 5000,00 грн.
 
Крім того, заявник не згоден з мотивувальною частиною додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року, якою вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково, проте всупереч пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України вони були повністю стягнуті з відповідача.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи заяви представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч В. М. про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про часткове задоволення цієї заяви.
 
Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 
 
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
 
Щодо стягнення судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій
 
З огляду на підпункти «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2 950,77 грн, з яких 
2 167,37 грн - це 1% від ціни позову в розмірі 216 737,00 грн за подання позовної вимоги майнового характеру, та 768,40 грн за вимогу немайнового характеру та 15,00 грн комісія банка.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, Мінагрополітики було сплачено судовий збір у розмірі 4 425,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №203 від 23 вересня 2021 року.
Крім того, звертаючись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою Мінагрополітики було сплачено судовий збір у розмірі 5 902,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 420 від 04 серпня 2023 року.
Отже, враховуючи результати розгляду касаційної скарги, витрати, понесені Мінагрополітики у зв`язку з переглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій в частині вирішення позовної вимоги майнового характеру, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на його користь у розмірі 7 585,79 грн (3 251,05 грн - за подачу апеляційної скарги та 4 334,74 грн - за подачу касаційної скарги).
 
Витрати, понесені Мінагрополітики у зв`язку з переглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій в частині вирішення позовної вимоги немайнового характеру, покладаються на відповідача відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України.
 
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції
Як вбачається з матеріалів справи, під час касаційного провадження суд не вирішив клопотання представника позивача - адвоката Батуріна С. Є., викладене у відзиві на касаційну скаргу, про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
З огляду на вказане суд вважає за можливе ухвалити в цій частині додаткове рішення з власної ініціативи відповідно до вимог статті 270 ЦПК України.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України).
Зважаючи на те, що у цій справі Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вирішення вимог немайнового характеру та встановив протиправну бездіяльність Мінагрополітики, проте відмовив у задоволенні позову в частині майнового позову у зв`язку із обранням неналежного способу захисту, тому наявні підстави для покладення судових витрат на професійну правничу допомогу на відповідача пропорційно до задоволених вимог.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на касаційну скаргу представник позивачки просив стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, у розмірі 5000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат надав ордер на надання правничої (правової допомоги) серії ВН № 1270325 від 10 вересня 2023 року; договір про надання правової допомоги, укладений 06 вересня 2023 року між адвокатом Батуріним С. Є. та ОСОБА_1 , відповідно до 1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язок надати їй юридичну допомогу при підготовці та розгляді у Касаційному цивільному суді Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 року по цивільній справі №509/3994/19 за позовом ОСОБА_1 до Мінагрополітики про визнання бездіяльності цього міністерства протиправною, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення судових витрат.
Пунктом 3 договору передбачено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується сплатити гонорар, який сторони визначили у твердій фіксованій сумі в розмірі 5 000,00 грн, шляхом внесення готівкових грошей, або шляхом перерахування грошей на рахунок, що вкаже адвокат.
Також надав розрахунок суми гонорару, відповідно до якого при підготовці відзиву на касаційну скаргу надано такі послуги: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань - 500,00 грн (незалежно від кількості, складності та витраченого часу); вивчення касаційної скарги - 1500,00 грн (незалежно від витраченого часу); складання відзиву на касаційну скаргу та інших процесуальних документів у справі - 3000,00 грн (незалежно від кількості, складності та витраченого часу). Сума гонорару за договором встановлена у твердій фіксованій сумі в розмірі 5000,00 грн.
Також долучено квитанцію до прибуткового касового ордера № 57 від 06 вересня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила за договором 5000,00 грн.
У заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу як безпідставних та завищених, посилаючись на те, що з поданого відзиву на касаційну скаргу вбачається, що представник позивача - Батурін С. Є. не вивчав касаційну скаргу Мінагрополітики. Сам відзив на касаційну скаргу складений з порушенням вимог статті 395 ЦПК України, із зазначенням «критики» про надумані обставини щодо осіб, які не є учасниками цієї справи, та щодо обставин, які не зазначались в змісті касаційної скарги, а тому вартість за складання відзиву на касаційну скаргу у розмірі 3000,00 грн є очевидно завищеною.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, результат розгляду касаційної скарги, проаналізувавши обсяг наданих Батуріним С. Є. позивачці послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 2500,00 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Отже, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 2 500,00 грн.
Щодо додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року
Як вбачається із заяви про ухвалення додаткового рішення, заявник також не згоден з мотивувальною частиною додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року, якою вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково, проте всупереч пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України вони були повністю стягнуті з відповідача.
 
Водночас, додаткова постанова Одеського апеляційного суду від 29 серпня 
2023 року не була предметом оскарження заявником, а отже не переглядалася у суді касаційної інстанції, у зв`язку із чим відсутні підстави для її оцінки судом касаційної інстанції при ухвалені додаткової постанови у цій справі.
Зважаючи на вищевикладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч В. М. про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача судових витрат у загальному розмірі 7 585,79 грн.
Також Верховний Суд дійшов висновку про стягнення з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1  витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 2 500,00 грн.
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Міністерства аграрної політики та продовольства України підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 5 085,79 грн.
 
Керуючись статтями 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Заяву представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч Віти Миколаївни про ухвалення додаткового рішення суду задовольнити частково.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Міністерства аграрної політики та продовольства Українисудові витрати у загальному розмірі 5 085,79 грн.
 
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович