ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 березня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 183/13796/23	

головуючий суддя І інстанції – Сорока О.М.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання: Корсун Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу      ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2023 року в адміністративній справі №183/13796/23 за позовом  Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області  до   ОСОБА_1     про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з забезпечення видворення за межу території України,-  

ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області  звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1     про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з забезпечення видворення за межу території України.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2023 року адміністративний позов Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було задоволено.
Затримано та помщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
ОСОБА_1 ,  не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив  скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що останній на данний час є недокументованою особою, оскільки перебував у громадянстві СРСР, який припинив своє існування у 1991 році та після цього громадянства не отримував. Зауважено, що продовження тримання відповідача у пункті тимчасового перебування не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для відповідача та членів його сім`ї таке рішення має наслідком повну зміну способу життя родини.
Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, 19.10.2022 року працівниками Новомосковського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004237 від 19.10.2022 року, яким було зафіксовано порушення законодавства, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову за ч.1 ст.203 КУпАП серії ПН МДН № 004229 від 19.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, розміром 1700 (тисяча сімсот) грн., 00 коп., яка відповідачем не оскаржена та штраф не сплачено.
З письмових пояснень відповідача, поданих до матеріалів справи та з пояснень суду першої інстанції видно, що останній прибув на територію України в 1995 році у особистих справах, тому в силу ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на період наданого дозволу на в`їзд, ОСОБА_1 вважається іноземцем який прибув на територію України на підставі вказаного закону.
19.10.2022 року за порушення правил перебування на території України та з метою забезпечення положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відносно відповідача Новомосковським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області,відповідно до положень Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 21.05.2012 року за № 806/21119, прийнято рішення № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким відповідача було зобов`язано залишити територію України у термін до 17.11.2022 року (копія рішення про примусове повернення № 13 додається).
Відповідач з рішенням Новомосковського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 13 ознайомлений, але в строк, який зазначений в рішенні, а саме до 17.11.2022 року, не виїхав за межі України, не виконав вищезазначене рішення, не оскаржував його.
Крім того, 20.12.20223 року працівниками Відділу № 17 у місті Новомосковську ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням міграційного законодавства.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 005849 від 20.12.2023 року було зафіксовано порушення законодавства, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову за ч.2 ст.203 КУпАП серії ПН МДН № 005840 від 20.12.2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, розміром 3400 (три тисячі чотириста) грн., 00 коп., яка відповідачем не оскаржена та штраф не сплачено.
За обліками інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «Аркан» встановлено, що відомості про перетин державного кордону громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у напрямку «Виїзд» відсутні (інформація з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «Аркан» додається).
За обліками Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався. Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання відносно відповідача в матеріалах справи відсутня.
З огляду на вказані обставини, позивач  звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи дозвіл на затримання відповідача, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України та існує ризик перешкоджання видворенню за межі території України, що свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 Закону № 3773-VI і відповідно до вимог ч.3 ст. 29 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі – Закон № 3773-VI).
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України (частина друга статті 26 Закону № 3773-VI).
За правилами частини п`ятої цієї статті іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 30 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.
Так, частиною першою цієї статті обумовлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина одинадцята статті 289 КАС України).
Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Зі змісту зазначених правових приписів слідує, що затриманню з метої ідентифікації та примусового видворення іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша – прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга – ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Так, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.
Як видно з матеріалів справи, 19.10.2022 року Новомосковським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято відносно відповідача рішення № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким відповідача було зобов`язано залишити територію України у термін до 17.11.2022 року.
Вказане рішення було отримано відповідачем 19.10.2022 року, що підтверджується підписом  останнього на вказаному рішенні (а.с.10).
Крім того, 20.12.2023 року позивачем було прийнято відносно відповідача рішення про примусове видворення з України від 20.12.2023 року № 4 .
Вказане рішення було отримано відповідачем 20.12.2023 року, що підтверджується підписом  останнього на вказаному рішенні (а.с.38).
В свою чергу, наведені рішення не були оскаржені відповідачем в адміністративному або судовому порядку та виконані не були.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що  скільки відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення позивача про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а підстави вважати, що останній підпадає під захист статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, то обгрунтованими є висновки суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Що стосується доводів відповідача відносно того, що він не є громадянином Російської Федерації, оскільки після 1991 року (розпаду СРСР) не отримував громадянства наведеної держави, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до його пояснень, наданих до ГУ ДМС у Дніпропетровській області, останній зазначив, що він є саме громадянином Російської Федерації (а.с. 11).
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що затримання та поміщення відповідача  до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянста здійснюється, зокрема з метою ідентифікації особи (ст. 289 КАС України).
Відносно посилань відповідача на втрату останнім у 2010 році свого паспорту громадянина СРСР та подання у жовтні 2022 року до позивача заяви про оформлення статусу особи без громадянстсва, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог, то колегія суддів апеляційного суду також вважає їх безпідставними, оскільки відповідачем не було надано до суду будь-яких достатніх та достовірних доказів здійсенння дій (активної поведінки) по легалізації свого перебування на території України та неможливості такого оформлення саме з поважних причин.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1     – залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2023 року в адміністративній справі №183/13796/23 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених       ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.          

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова