ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року0 
м. Київ
справа №380/5266/23
адміністративне провадження № К/990/32184/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Прокопенка О.Б., Радишевської О.Р., 
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчого служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ганусяка Олега Ігоровича - на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2023 (головуючий суддя Глушко І.В., судді: Довга О.І., Запотічний І.І.),
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору 
1. Позивач - ОСОБА_1 - звернувся до суду з позовом до відповідача - Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчого служби Міністерства юстиції України, у якому просив визнати протиправними та скасувати:
- постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 07.03.2023 ВП № НОМЕР_2 про відкриття виконавчого провадження;
- постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 07.03.2023 ВП № НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2316739,19 грн.
2. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що винесена відповідачем постанова від 07.03.2023 ВП № НОМЕР_1 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі       2316736,19 грн є протиправною, оскільки немає доказів того, що державний виконавець у ВП № НОМЕР_1 належним чином повідомив боржника про відкриття виконавчого провадження, що позбавило ОСОБА_1 можливості подати документи про добровільне виконання судового рішення у межах строків, встановлених законом. Указує на неправильне визначення відповідачем суми виконавчого збору у 2316736,19 грн, оскільки фактично державним виконавцем в межах ВП №41961501 стягнуто лише 4203,54 грн, а рішення Личаківського районного суду міста Львова у справі № 2/463/348/13 виконано ОСОБА_1 ще до відкриття ВП № НОМЕР_1 в добровільному порядку шляхом повного погашення заборгованості за кредитним договором № 28800/ОF від 24.05.2021. Уважає протиправним визначення державним виконавцем суми виконавчого збору в розмірі 10% від суми заборгованості. Оскільки є протиправною постанова про стягнення виконавчого збору, то, відповідно, протиправною є і постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такої постанови.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровної від 07.03.2023 ВП НОМЕР_1 про стягнення виконавчого збору.
Скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровної від 07.03.2023 ВП № НОМЕР_2 про відкриття виконавчого провадження. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
4. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у силу частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 08.02.2014 надсилалася рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вказану у виконавчому документі адресу. 
Також суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016                        № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) у редакції, чинній до 28.08.2018, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.
5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2023 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчого служби Міністерства юстиції України задоволено, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 у справі №380/5266/23 скасовано. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчого служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов відмовлено.
6. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що частина друга статті 27 Закону №1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута за виконавчим документом, діяла до 28.08.2018, а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 №2475-VIII (далі - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 Закону №1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». Отже, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_1 (як окрема процесуальна дія) винесена державним виконавцем 07.03.2023, тобто в період дії Закону №1404-VІІІ, то, приймаючи таку постанову, державний виконавець повинен був керуватися положеннями Закону № 1404-VІІІ (у редакції, чинній на дату винесення оскаржуваної постанови).
Суд апеляційної інстанції наголосив, що норми Закону № 606-XIV визначали подібні правила розрахунку виконавчого збору, як і норми Закону № 1404-VІІІ, у редакції після 28.08.2018, а саме: 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
III. Провадження в суді касаційної інстанції
7. У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2023 та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2023.
8. Ухвалою Верховного Суду від 09.10.2023 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ганусяка О.І. - з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.05.2021 у справі №640/32814/20, від 28.01.2021 у справі №420/769/19, від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, від 21.01.2021 у справ №640/3430/19, від 12.08.2020 у справі №1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі №400/878/20.
9. Представник позивача зазначає, що положення статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна після 28.08.2018, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався, як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
9.1. До суду касаційної інстанції 10.04.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли доповнення до касаційної скарги, які Верховний Суд відхиляє з огляду на приписи частини першої статті 337 КАС України, оскільки їх подано поза межами строку, встановленого статтею 329 КАС України.
10. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не подав.
11. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, Верховний Суд виходить з такого.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
12. На примусовому виконанні у Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчого служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист, виданий 24.05.2013 Личаківським районним судом у місті Львові у справі № 2/463/348/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованості на суму 23168813,50 грн.
13. Виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрито постановою державного виконавця від 08.02.2014 за заявою ПАТ «МАРФІН БАНК» від 29.01.2014, боржнику запропоновано в семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження добровільно виконати рішення суду.
14. Відповідно до супровідного листа від 10.02.2014 № 14-0-35-382/5-559/4 вказана постанова надіслана сторонам виконавчого провадження № НОМЕР_1: ОСОБА_1 та ПАТ «МАРФІН БАНК».
15. Постановою державного виконавця від 08.02.2014 ВП № НОМЕР_1 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 23168813,50 грн, та заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу.
16. Відповідно до супровідного листа від 10.02.2014 №14-0-35-382/5-559/4 вказана постанова надіслана ОСОБА_1 та УДАІ ГУ МВС України у Львівській області.
17. Матеріали ВП № НОМЕР_1, копії яких надані відповідачем і долучені до справи, містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих кодовий ідентифікатор 04053 2429237 3) 17.02.2014.
18. Відповідачем 14.11.2022 винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках в банківських установах України, яка супровідним листом від 14.11.2022 № НОМЕР_1/20.1/3 надіслана сторонам                                  ВП № НОМЕР_1.
19. Державним виконавцем 15.11.2022 за № НОМЕР_1/20.1/3 здійснено запит в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» до державних органів та направлено вимогу ОСОБА_1 як керівнику ПП «НІКСЕРВІС».
20. Постановою від 15.11.2022 державним виконавцем накладено арешт на корпоративні права боржника, який згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є засновником юридичних осіб:
- ПП «НІКСЕРВІС», розмір внеску боржника до статутного фонду 20000000 грн;
- ФГ «БІЛЯ РАТИ», розмір внеску боржника до статутного фонду 0 грн;
- ТзОВ «ЗЕМЕЛЬНО-КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР», розмір внеску боржника до статутного фонду 3935000 грн;
- ПП «ІНВЕСТКОМ», розмір внеску боржника до статутного фонду 400100 грн;
- Товарна біржа «ПЕРША ЗАХІДНА ТОВАРНО-ЗЕМЕЛЬНА БІРЖА», розмір внеску боржника до статутного фонду 25000 грн.
21. Матеріали ВП № НОМЕР_1 містять реєстри прийнятих банком платіжних інструкцій НОМЕР_1/20.1/3 (один від 16.11.2022 та два від 22.11.2022) з проханням надіслати платіжні вимоги на суму 23168813,50 грн кожна в банк платника АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «УНІВЕРСАЛБАНК».
22. Відповідно до розпорядження № НОМЕР_1 від 16.02.2023 та платіжних інструкцій від 16.02.2023 № 284-286 грошові кошти в сумі 36,29 грн, що надійшли 05.12.2022 та            5895,61 грн, що надійшли 06.12.2022 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2/463/348/13, виданого 24.05.2013 Личаківським районним судом м. Львова, перераховано: 4203,54 грн на користь ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК»); 467,06 грн виконавчого збору та 1261,3 грн витрат виконавчого провадження.
23. Постановою ВП № НОМЕР_1 від 16.02.2023 з боржника стягнуто витрати виконавчого провадження в сумі 1261,30 грн, копія якої супровідним листом від цього ж числа за               № НОМЕР_1/20.1/3 надіслана ОСОБА_1 .
24. Постановою державного виконавця від 21.02.2023 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка супровідним листом від цього ж числа за № НОМЕР_1/20.1/3 надіслана для виконання ДП «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської станції Інституту картоплярства НААН України» та до відому сторонам виконавчого провадження.
25. На адресу відповідача 21.02.2023 надійшла заява № 00/446/-0/62 ПАТ «МТБ БАНК», який є правонаступником ПАТ «Марфін Банк», про закінчення виконавчого провадження                   № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 20.02.2023 від коштів, які надійшли від ВПВР ДДВС МЮ України у розмірі        4203,54 грн, стягнутих з поручителя ОСОБА_1 , повністю був погашений залишок заборгованості за кредитним договором № 28800/OF від 24.05.2011 та судовий збір.
26. Постановами державного виконавця від 07.03.2023 закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 2316736,19 грн.
27. Постановою державного виконавця від 07.03.2023 відкрито виконавче провадження           № НОМЕР_2 з примусового виконання постанови № НОМЕР_1 від 07.03.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2316736,19 грн. 
V. Позиція Верховного Суду
28. За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Касаційне провадження в цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в межах доводів позивача про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладених у постановах від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20, від 28.01.2021 у справі № 420/769/19, від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, від 21.01.2021 у справ № 640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, щодо застосування статті 27 Закону № 1404-VIII у редакції, яка була чинна до 28.08.2018. 
30. Отже, постанова від 27.07.2023 в цій справі підлягає касаційному перегляду виключно у вказаній частині.
31. Відповідаючи на питання, поставлені перед судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд керується таким.
32. Спеціальним законом, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, до 05.10.2016 був Закон № 606-XIV.
33. За встановлених обставин цієї справи виконавче провадження було розпочато на підставі Закону № 606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (08.02.2014).
34. Водночас Закон № 606-XIV втратив чинність 05.10.2016 у зв`язку з набранням чинності Законом № 1404-VIII.
35. Пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
36. Відповідно до пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону                    № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
37. Зміст розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII вказує, що положення попереднього Закону № 606-XIV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону          № 606-XIV. Водночас кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата.
38. Верховний Суд звертає увагу, що положення частини третьої статті 28 Закону             № 606-XIV (у редакції, станом на 08.02.2014) передбачають, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.
39. При цьому згідно з пунктом 4.16.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 N 74/5 та була чинна під час дії Закону № 606-XIV, постанова про стягнення виконавчого збору, зокрема, виноситься після завершення добровільного строку та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано.
40. Щодо строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в листі від 07.09.2006                    № 25-2/256/17 роз`яснив, що державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення та закінчення добровільного строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на кошти боржника.
41. Повертаючись до обставин цієї справи, судами попередніх інстанцій не встановлено, а з матеріалів справи не вбачається, що державний виконавець приймав постанову про стягнення виконавчого збору під час дії Закону № 606-XIV.
42. Натомість така постанова була прийнята державним виконавцем 07.03.2023 на підставі частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, відповідно до змісту якої в разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої зокрема пунктом 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
43. Суд вважає, що прийняття постанови про стягнення виконавчого збору за Законом № 1404-VIII, а не за Законом № 606-XIV жодним чином не вплинуло на права позивача та не погіршило його становище.
44. У продовження зазначеного суд касаційної інстанції відхиляє доводи представника позивача щодо необхідності застосування частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, з огляду на таке.
45. Так, частиною другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
46. Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
47. З аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018) можна дійти висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
48. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі - Закон 2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, у частині другій якої слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».
49. Отже, на момент прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 діяла редакція частини другої статті 27 Закону           № 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом № 2475-VIII, яка передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
50.Отже, розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.
51. Висновки аналогічного змісту щодо застосування частини другої статті 27 Закону            № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) викладено в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 420/1373/19 та від 20.11.2019 у справі № 480/1558/19, згідно з якими фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.
52. Отож суд касаційної інстанції вважає, що визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала до примусового стягнення, є законним і таким, що узгоджується з положеннями норм Закону № 1404-VIII, у редакції, чинній на дату винесення оскарженої постанови.
53. Доводи касаційної скарги стосовно того, що положення частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції Закону № 2475-VIII, погіршили становище позивача у порівнянні з нормами частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався, як 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від фактично стягнутої суми, Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що аналогічне правове регулювання, передбачено частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції Закону № 2475-VIII, діяло і станом на час відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 (08.02.2014).
54. Так, відповідно до вимог статті 28 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній станом на момент відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
55. Таким чином, Закон № 606-XIV (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), так само як і Закон № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII), не ставлять можливість застосування відповідальності у вигляді стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.
56. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції правомірно відхилив доводи позивача про те, що виконавчий збір може бути стягнено лише за умов фактичного виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.
57. Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.04.2020 у справі № 520/9144/18, від 26.06.2020 у справі    № 360/3324/19, від 11.08.2021 у справі № 640/23271/21, від 27.07.2023 у справі                           № 500/3394/22.
58. Водночас покликання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20, від 28.01.2021 у справі № 420/769/19, від 22.01.2021 у справі № 400/4023/19, від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20 Суд вважає безпідставними, оскільки підставою задоволення позову в цих справах була необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 58 Конституції України та частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, так як у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку з прийняттям змін до вказаної статті.
59. Натомість у цій справі, обставини стягнення з позивача виконавчого збору не змінювалися та визначали лише, що стягнення виконавчого збору обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню.
60. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів представника позивача про те, що частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції Закону                      № 2475-VIII) збільшила відповідальність позивача та погіршила його стан, оскільки як на час відкриття виконавчого провадження (08.02.2014), так і на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору (07.03.2023) відповідальність позивача як боржника була однаковою, зокрема база обрахунку виконавчого збору в обох випадках становила 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.
61. З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваного у цій справі судового рішення.
62. За правилами статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
63. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганусяка Олега Ігоровича - залишити без задоволення.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2023 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                     О.Б. Прокопенко
                                                                                                    О.Р. Радишевська