Справа № 455/186/24                                Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П. 
Провадження № 33/811/718/24                Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:
судді - Белени А.В.,
з участю адвоката Медвідь В.О.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Медвідь В.О. на постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 квітня 2024 року, 
ОСОБА_1 ,          ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто із ОСОБА_1 , в дохід держави 605, 60 гривень судового збору на користь держави.
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 25.01.2024 року о 00 годині 05 хв. в м. Добромиль по вул. Галицькій, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем, марки «Volkswagen Touran» номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. «а» 2.9 Правил дорожнього руху, та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
На постанову судді представник ОСОБА_1 – адвокат Медвідь В.О. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 квітня 2024 року та закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що з оскаржуваною постановою не погоджується, вважає її незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії АДД №652485 від 25.01.2024 року не зафіксовано результат відповідного освідчення, а долучена роздруківка із Драгера не відповідає часу проведеного освідчення, яке відображено на матеріалах відеофіксації, які долучено до матеріалів справи.
Стверджує, що матеріли судової справи не містять посилань на номера технічних засобів на які проводилася відеофіксація подій, яка мала місце 25.01.2024 року.
Вважає, що жодного повідомлення відеозапис про те, що стало причиною зупинки транспортного засобу, не містить
Заслухавши пояснення адвоката Медвідь В.О. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААД №652485 від 25.01.2024 року, рапортом поліцейського СРПП ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області від 25.01.2024 року, тестуванням на алкоголь до протоколу серії ААД №652485 від 25.01.2024 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ААД №652485 від 25.01.2024 року, відеозаписом події від 25.01.2024 року, з яких відомо, що ОСОБА_1 25.01.2024 року о 00 годині 05 хвилин в м. Добромиль по вул. Галицькій, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем, марки «Volkswagen Touran» номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зупинки поліцейськими транспортного засобу ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів справи видно, що транспортний засіб рухався під час введеного на території України воєнного стану у нічну пору доби та під час комендантської години, а тому працівники поліції обґрунтовано зупинили транспортний засіб для перевірки документів у водія, що відповідає положенням пункту 7 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456. Зважаючи на те, що після зупинки транспортного засобу у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зупинка поліцейським транспортного засобу була виправданою та переслідувала законну мету.
Посилання апелянта на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис є необґрунтованими оскільки КУпАП містить вимогу про зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей щодо серійного номеру технічного засобу, за допомогою якого здійснюється відеозапис, лише щодо адміністративних правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі.
Також, апеляційний суд не погоджується з доводами, що не засвідчення наданих відеозаписів електронним цифровим підписом має наслідком визнання таких доказів недопустимими.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
У постанові від 10.09.2020 року у справі № 751/6069/19 Верховний Суд зазначив таке: «відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Разом з цим КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису.
Докази здобуті працівниками поліції згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення по даній справі.
На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, накладене на ОСОБА_1 підставно та, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Медвідь В.О. – залишити без задоволення. 
Постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 квітня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

       Суддя Альберт БЕЛЕНА