ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/7444/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року (суддя Кисель Р.В.) у справі №280/7444/23 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

                                                В с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу у зарахуванні періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві “В`єтсовпетро” (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама “Вьетсовпетро” - СП “Вьетсовпетро”, рос.) до страхового стажу;
зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві “В`єтсовпетро” (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама “Вьетсовпетро” - СП “Вьетсовпетро”, рос.).
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що досягнувши віку, з якого він має право на призначення пенсії за віком, звернувся до Пенсійного органу з питання зарахування страхового стажу та призначення пенсії за віком. Однак, спірним рішенням відповідача йому було відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 08.09.1997 по 07.11.2007, та, як наслідок, відмовлено у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування прийнятого рішення відповідач послався на припинення з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантію прав громадян держав - учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. З даного приводу позивач зазначав, що відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Отже, оскільки спірний період роботи позивача у російській федерації був набутий у період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, то він підлягає зарахуванню пенсійним органом до загального страхового стажу позивача. Зазначена обставина, на думку позивача, 
свідчить про протиправність спірного рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, згідно з Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року адміністративний позов задоволено.
За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість дій органів ПФУ щодо не врахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу. З цього приводу суд першої інстанції, зокрема, зазначив те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, та заробіток (дохід) за періоди роботи, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Позиція відповідача фактично полягає в неможливості зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи в російській федерації. Така позиція відповідача обгрунтована тим, що з 01.01.2023 російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992, а тому на осіб, які працювали в рф після 1 січня 1992 року не поширюються норми Угоди, щодо врахування стажу та заробітку при призначенні пенсії.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що   ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримую пенсію по інвалідності, яка призначена відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV).
21 липня 2023 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок — “перехід на інший вид пенсії” з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Згідно з підпунктом 4.2 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Пунктом 4.7. передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
За правилами екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи були передані на розгляд відповідачу.
Рішенням від 25.07.2023 за №083850011403 відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку – “перехід на інший вид пенсії” за нормами Закону №1058-IV.
Відмовляючи позивачу у переході на інший вид пенсії відповідач зазначив:
“…особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років при наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року не менше 30 років.
(….)
За даними пенсійної справи ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності з 03.01.2023. Вік заявника 61 рік. Страховий стаж на дату звернення складає 18 років 7 місяців 8 днів.
За результатами розгляду поданих документів встановлено: - до заяви додано довідку №50 від 08.11.2007, видану ОАО “Зарубежнефть” (російська федерація) про періоди роботи з 08.09.1997 по 07.11.2007.
У зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантію прав громадян держав — учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 при призначенні пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991 року. Отже, врахувати періоди роботи за даними вищевказаної довідки неможливо”.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
Як зазначено вище, при визначені загального страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідачем не було зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 08.09.1997 по 07.11.2007 у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві “В`єтсовпетро” (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама “Вьетсовпетро” - СП “Вьетсовпетро”, рос.).
Підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу стала позиція відповідача згідно якої: на осіб, які працювали в рф після 1 січня 1992 року не поширюються норми Угоди, щодо врахування стажу та заробітку при призначенні пенсії, оскільки з 01.01.2023 російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992.
Надаючи оцінку таким підставам не зарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що з 08 вересня 1997 року до 07 листопада 2007 року позивач працював у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві “В`єтсовпетро” (Совместное российско-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на континентальном шельфе юга Вьетнама “Вьетсовпетро” - СП “Вьетсовпетро”, рос.), загальною тривалістю 10 років і 2 місяці. На роботу позивач був направлений Державним підприємством російським зовнішньоекономічним об`єднанням “Зарубіжнафта” (ГП РВО “Зарубежнефть” рос.), про що наявна відповідна довідка.
Зі змісту довідки ВАТ “Зарубіжнафта” від 08.11.2007 № 50-50-2702 вбачається, що позивач був направлений російським зовнішньоекономічним об`єднанням “Зарубіжнафта” до Соціалістичної Республіки В`єтнам в сумісне російсько-в`єтнамське підприємство з розвідки та добування нафти на континентальному шельфі півдня В`єтнаму “В`єтсовпетро” і працював на підприємстві з експлуатації газових об`єктів в посадах:
- старшого інженера-технолога групи підміни з 08.09.1997 по 26.09.1997, підстава - наказ №727/k-r від 09.09.1997;
- старшого інженера-механіка по компресорам Центральної компресорної платформи з 27.09.1997 по 28.02.1999, підстава - наказ №812/k-r від 29.09.1997;
- старшого інженера-механіка по газотурбінним установкам та компресорам Центральної компресорної станції з 01.03.1999 по 31.12.2005, підстава - наказ №764/k-r від 23.03.1999;
- головного спеціаліста-механіка 2 категорії механічної служби Центральної компресорної платформи з 01.01.2006 по 07.11.2007, підстава - наказ №195/QD-NSN від 20.02.2006. Наказ про звільнення за власним бажанням №898/QD-NSN від 11.10.2007.
13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
При цьому, відповідно до     пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Таким чином, оскільки єдиною підставою для відмови в зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду стала позиція відповідача про вихід рф з Угоди з 01.01.2023, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про неправомірність таких дій пенсійного органу.
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №280/7444/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Повне судове рішення складено 09.05.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк